Справа № 344/8414/25 
Провадження № 22-ц/4808/1172/26 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)  Девляшевського В.А.,
суддів:     Максюти І.О., Мальцевої Є.Є.,
секретаря: Гудяк Х.М.,
за участю позивачки та її представника,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Відділ ДРАЦС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління юстиції, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, 
в с т а н о в и в :
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління юстиції, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 2017 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . Через численні конфлікти запис про батька в свідоцтві про народження був зроблений зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу. Разом з тим, відповідач від самого народження сина ставився до нього як до рідного та дбав про нього.
Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації відповідач був мобілізований до військової частини НОМЕР_1 та брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Попри намір сторін внести зміни до актового запису про народження дитини, відповідач через перебування в зоні бойових дій не зміг завершити процедуру державної реєстрації батьківства.
Звернувшись до уповноваженої лабораторії, позивач замовив проведення генетичного дослідження ДНК з метою встановлення батьківства, за результатами якого 10.11.2023 року отримано висновок, відповідно до якого ймовірність батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 становить 99,96%. 26.11.2024 року між сторонами було укладено шлюб.  Проте, 24.04.2025 року позивач отримав повідомлення про те, що ОСОБА_5 зник безвісти під час виконання бойового завдання, у зв`язку з чим внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
За наведених обставин просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 та внести відповідні зміни до актового запису цивільного стану про народження.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2025 року, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 10 лютого 2026 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 . Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , а саме про запис батька, вказавши замість громадянина України ОСОБА_6 громадянина України ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, представник військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу. 
Вважає, що суд, не зважаючи на те, що зниклий безвісти ОСОБА_2 є військовослужбовцем, не залучив військову частину до участі в справі як третю особу. Також судом не вжито заходів для з`ясування повного кола потенційних отримувачів грошового забезпечення. Так, грошове забезпечення військовослужбовця отримує ще ОСОБА_7 , а тому рішення безпосередньо впливає на її права та інтереси.
Звертає увагу, що підставою для висновку про визнання батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Проте, вказані експертизи у справі не проводились, а надані суду докази не можуть бути належними і допустимими для встановлення походження дитини від відповідача. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що посилання апелянта на відсутність судової молекулярно-генетичної експертизи є необґрунтованими, оскільки відповідно до положень статті 128 Сімейного кодексу України та практики Верховного Суду, при вирішенні спору про визнання батьківства суд оцінює всі наявні докази у їх сукупності. Крім результатів ДНК-дослідження, у матеріалах справи першої інстанції містяться й інші докази, які підтверджують факт батьківства та були безпосередньо досліджені судом.
Сам ОСОБА_2 визнавав дитину своєю та вчиняв дії, спрямовані на офіційне оформлення батьківства. Ще до його мобілізації вживались дії щодо офіційного оформлення сімейних відносин та батьківства. 
Безпідставними вважає також доводи апеляційної скарги щодо незалучення Військової частини НОМЕР_1 до участі у справі, оскільки предметом розгляду було виключно встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Натомість суд першої інстанції не вирішував питання щодо нарахування чи виплати грошового забезпечення, а тому саме по собі рішення не створює для Військової частини НОМЕР_1 безпосередніх прав чи обов`язків.
Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

Представник скаржника, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Також в судове засідання не з`явився представник відділу ДРАЦС.
Враховуючи належність повідомлення скаржника та третьої особи, відсутність доказів поважності причин неявки, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності учасників справи. 
В судовому засіданні позивачка та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, пославшись на законність та обгрунтованість судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду відповідає цим вимогам.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , запис про батька дитини записано зі слів матері - ОСОБА_6 .
26 листопада 1988 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб в Цифровому офісі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актовий запис №1357.
Згідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.04.2025 ОСОБА_2 , пілот (оператор) безпілотних літальних апаратів 2 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу пілотних авіаційних комплексів НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 16 квітня 2025 року зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Басівка Сумського району Сумської області.
26 квітня 2025 року до ЄДРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини та надано правову кваліфікацію за ч.1 ст.115 КК України, номер кримінального провадження 120250910100000737
На замовлення ОСОБА_2 ТОВ «МГУ 2000» через лабораторію ENDEAVOR DNA Laboratories було проведено генетичне дослідження ДНК на батьківство. Відповідно до звіту про встановлення батьківства ДНК, складеного 10 листопада 2023 року медичною лабораторією ENDEAVOR DNA Laboratories ймовірність батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 становить 99,996 %.
Із скрін-шотів електронної переписки вбачається спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо їх спільного сина, намір одружитись та внести зміни в актовий запис про народження сина.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтересів імовірного біологічного батька.
У контексті доводів апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів для визнання батьківства відповідача колегія зазначає, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування у цій категорії справ. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні відомості, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливе за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визначення батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Указане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, (провадження № 61-6030св18.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з імовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» («Калачова проти російської федерації», Kalacheva v. russia, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив походження ОСОБА_4 від ОСОБА_2 .
Такий висновок ґрунтується, зокрема, на звіті про встановлення батьківства ДНК від 10 листопада 2023 року, відповідно до якого ймовірність батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 становить 99,996 %, а також на письмових доказах, зокрема електронному листуванні між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зі змісту якого вбачається, що останній визнавав дитину своїм сином, сторони обговорювали укладення шлюбу та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.
У сукупності зазначені докази є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та підтверджують факт походження дитини від ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі військову частину НОМЕР_1 , не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Дійсно, з огляду на те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, який зник безвісти за особливих обставин, а законодавством передбачено здійснення окремих соціальних виплат членам сімей таких військовослужбовців, військова частина може бути заінтересованою у відомостях щодо кола осіб, які належать до членів сім`ї військовослужбовця.
Разом з тим предметом розгляду у цій справі є встановлення факту батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Спір не стосується призначення, нарахування чи виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги або інших соціальних виплат, розпорядником чи суб`єктом здійснення яких є військова частина.
Ухваленим рішенням не вирішено питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки військової частини НОМЕР_1 у матеріально-правовому розумінні. Сам по собі факт можливого використання рішення суду в майбутньому як підстави для реалізації дитиною чи іншими особами певних соціальних прав не свідчить про те, що права військової частини порушені.
Отже, незалучення військової частини НОМЕР_1 до участі у справі не призвело до неправильного вирішення спору по суті та не є порушенням норм процесуального права, яке відповідно до вимог ЦПК України тягне скасування законного й обґрунтованого рішення суду.
Отже, з урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову відсутні.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий         В.А. Девляшевський
Судді:          І.О. Максюта
Є.Є. Мальцева
Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2026 року.