Справа № 420/36910/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому позивач просить суд:
1.Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно,
2.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, в сумі 83625,23 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказала, що проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, зокрема у період з 01.01.2016 по 287.02.2018. При цьому, за період служби з 01.01.2016 по 28.02.2018 їй не була виплачена індексація грошового забезпечення та така поведінка відповідача має ознаки протиправної, позаяк, у відповідності до вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносин, індексація грошового забезпечення військовослужбовців, як його складова, є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Також, у своїх доводах позивач звертає увагу, що відповідно до приписів Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003, підставою для встановлення місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (“базового місяця”), є підвищення посадових окладів військовослужбовців, що неодноразового підтверджувалось Верховним Судом у своїй послідовній практиці під час розгляду аналогічних спорів. Протягом грудня 2015 - лютого 2018 включно, розмір посадових окладів військовослужбовців визначався відповідно до Постанови КМУ №1294 від 07.11.2007, яка набрала чинності з січня 2008 року та діяла до набрання чинності Постановою КМУ №704 від 30.08.2017 (01.03.2018), та у період з січня 2008 року до 28.02.2018 включно, посадові оклади військовослужбовців були незмінними. Тобто, січень 2008 року є місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (“базовим місяцем”) у спірний період.
Зазначає, що згідно листа відповідача від 28.10.2025, за період з 01.01.2016-28.02.2018 нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 проведено із застосування базового місяця - січень 2008 року, однак оскільки із 2016 року було підвищено грошове забезпечення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозованого рівня інфляції за рахунок підвищення розміру місячної премії, таке підвищення не вплинуло на визначення базового місяця для подальшого нарахування індексації грошового забезпечення (яким залишився - січень 2008 року), а відповідно до пункту 5 Порядку та прикладу, наведеного в додатку 5 до Порядку, під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією врахований рівень цього підвищення (сума індексації визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу). Також, надано картки грошового забезпечення, індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не виплачувалось.
Згідно Калькулятору розрахунку суми індексації зарплати https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) розмір індексації, який розрахований відповідно до Порядку №1078: січень-квітень 2016 року 2359,14 грн„ травень 2016 року -2482,40 гри., червепь-листопад 2016 року 2710,05 грн„ грудень 2016-лютнй 2017 року - 3177,60 гри., бепезснь-квітень 2017 року - 3360,00 грн„ травень 2017 року - 3536,40 грн„ червень-серпень 2017 року - 3730,06 гри., вепесень-листопад 2017 року - 3896,78 грн„ грудень 2017-лютий 2018 року - 4258,75 гри. Всього: 83625,23 грн. 
Отже, за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 розмір належної позивачці протиправно невиплаченої відповідачем індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 83625,23 грн.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні його позову. 
У своїх доводах відповідач звертає увагу, що відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з січня 2015 року проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
З метою упорядкування структури заробітної плати працівників бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, а також врегулювання проблемних питань щодо нарахування сум індексації та забезпечення єдиного підходу до проведення індексації у разі підвищення грошових доходів громадян, була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 „Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", яка передбачала вжиття заходів з підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексацій, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року. Також, пунктом 3 постанови № 1013 визначено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Крім того, з метою забезпечення єдиного підходу до проведення індексації грошових доходів громадян у разі їх підвищення постановою № 1013 внесені зміни до Порядку, відповідно до яких визначено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, у місяці в якому відбувається підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Враховуючи викладене, а також те, що запроваджено новий механізм визначення початку обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації, з метою уникнення проблемних питань щодо нарахування різних сум індексації, в грудні 2015 року здійснено упорядкування структури грошових доходів відповідно до постанови №1013. Для проведення подальшої індексації споживчих цін мав розраховуватися з січня 2016 року. Таким чином, у період з січня 2016 року до березня 2018 року, в якому відбулось підвищення посадових окладів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», індексація грошового забезпечення мала проводитись відповідно до індексу споживчих цін для проведення індексації, обчисленого випереджаючим підсумком, починаючи з січня 2016 року у межах фінансових ресурсів, передбачених на ці цілі.
Відповідач звертає увагу, що механізм проведення індексації у разі підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом передбачено пунктом 5 Порядку. Зокрема визначено, що у разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення. Тобто, Порядком передбачено підвищення грошового доходу на визначену суму у зв`язку з прогнозованим підвищенням цін. При цьому необхідно враховувати фактичну суму індексації. Для визначення індексу споживчих цін з метою проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення грошового доходу випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком та суми індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення доходу. Керуючись положеннями частини п`ятої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та абзаців 9– 11 пункту 5 Порядку № 1078, якими передбачено, що у разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення. 
Так, у грудні 2015 року розмір грошового забезпечення військовослужбовця становив 4705,16 грн. Відповідно до розпорядження командувача НГУ від 04.02.2016 № Р-5 «Про підвищення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України» розмір грошового забезпечення військовослужбовця з 01.01.2016 становив 8445,60 грн. Наступне рішення щодо збільшення з 01.08.2017 розмірів грошового забезпечення було прийнято командувачем НГУ у вересні 2017 року, яке було доведено до військових частин листом від 04.09.2017 №27/33/4-6240. Грошове забезпечення з 01.08.2017 становило 9021,60 грн, що у порівнянні з липнем 2017 року було більшим на 576,00 грн. Відповідно до розпорядження командувача НГУ від 09.02.2018 №Р-4 у січні 2018 року військовослужбовцям було проведено збільшення розміру щомісячної премії з одночасним зменшенням ЩДГВ. Розмір грошового забезпечення військовослужбовця з 01.01.2018 становив 9778,50 грн., що у порівнянні з груднем 2017 року був більшим на 756,90 грн. Оскільки із січня 2016 року було підвищено грошове забезпечення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції за рахунок підвищення розміру щомісячної премії, таке підвищення не вплинуло на визначення базового місяця для подальшого нарахування індексації грошового забезпечення яким залишився – січень 2008 року, а відповідно до пункту 5 Порядку та прикладу, наведеного в додатку 5 до Порядку, під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією врахований рівень цього підвищення (сума індексації визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу). При цьому права Позивача, як військовослужбовця та громадянина України щодо забезпечення достатнього життєвого рівня, соціальних гарантій в частині грошового забезпечення, відповідачем дотримані в повному обсязі. Позивачу було збільшено грошовий доход в розмірі, що значно перевищує зростання споживчих цін (інфляцію) за вказаний період. 
Щодо самостійного розрахунку суми індексації Позивачем, відповідач зауважує, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до положень Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 покладається на Відповідача.
20.11.2025 представник позивача подав до суду клопотання про розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, у якому просить суд, з урахуванням обсягу фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторони, тощо, присудити на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн.
Відповідач надав клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначив, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи (яка є незначної складності, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та виклику учасників справи), обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, тощо.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд вважає можливим розглянути дану справі на підставі наданих позивачем документів. 
Судом встановлено наступні обставини. 
Позивач – ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у період з 02.07.2008 по 06.08.2021, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2025 №616.
У жовтні 2025 року до військової частини НОМЕР_1 надійшов запит представника позивачки щодо надання інформації про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016- 28.02.2018 (вх.№Ч-31-Аз/1-2998), у відповідь на який листом від 28.10.2025 №44/12-2028-2025 відповідач повідомив, що нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 проведено відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282 (далі - Закон № 1282) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок). За період з 01.01.2016 по 28.02.2018 нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 проведено із застосуванням базового місяця - січень 2008 року та методу обрахунку індексації, який визначено частиною п`ятою статті 4 Закону № 1282 та абзацами 9-11 пункту 5 Порядку, якими передбачено, що в разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення. Оскільки із січня 2016 року було підвищено грошове забезпечення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції за рахунок підвищення розміру щомісячної премії, таке підвищення не вплинуло на визначення базового місяця для подальшого нарахування індексації грошового забезпечення (яким залишився – січень 2008 року), а відповідно до пункту 5 Порядку та прикладу, наведеного в додатку 5 до Порядку, під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією врахований рівень цього підвищення (сума індексації визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу).
Також, позивачу були надані довідка від 28.10.2025 №616 та копії особистих карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2015-2018 роки, дослідивши наявні у справі копії яких суд встановив, що протягом періоду з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась з урахуванням базового місяця – січень 2008 року.
Так, за даними особистої картки №186/213/215 протягом період з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивачу була нарахована індексація лише за період червень 2016 – листопад 2016 року по 59,45 грн щомісячно, та з урахуванням базового місяця – січень 2016 року.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, та наявністю права на отримання індексації грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням січня 2008 року, як місяця підвищення доходу (базового місяця), позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
У відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1282-XII, у редакції чинній на час спірних правовідносин) та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (надалі Порядок № 1078).
За приписами ст.1 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Як встановлено ст.2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно ч.1 ст.4, ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі «Порядок №1078»).
Згідно з п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. 
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (застосовується з 1 січня 2016 року, до 01.01.2016 - 101) відсотка.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
До об`єктів індексації, у розумінні п.2 Порядку № 1078 віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Відтак, індексація грошового забезпечення, є однією з державних соціальних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх роботодавців.
Водночас, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
За усталеною судовою практикою (зокрема Верховного Суду) застосування законодавства у правовідносинах щодо виплати індексації грошового забезпечення, обмежене фінансування не впливає на право військовослужбовця отримати індексацію грошового забезпечення.
Виходячи з приписів п. 5 Порядку № 1078, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців є місяць у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів). 
Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи, а початком відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.
Нарахування ж індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
Згідно з п.10-2 Порядку №1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
За вказаного, саме місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. 
Отже, не є слушними доводи відповідача з посиланням на те, що грошове забезпечення позивачки з січня 2016 року та в подальшому неодноразово підвищувалось за рахунок підвищення розміру щомісячної премії.
Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 19.05.2022 справа № 200/3859/21 та від 23.03.2023 справа № 400/3826/21.
Суд враховує, що 01 січня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", якою були встановлені підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені додатком №1 до цієї Постанови. 
Вказана вище постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018.
Лише 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів. Згідно з вказаною Постановою відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців.
Отже, визначення базового місяця залежить тільки виключно від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року, - місяці, у якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату на підставі Постанови КМУ “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 07 листопада 2007 року та не змінювалось до набрання чинності (а саме до 01.03.2018р.) постановою КМ України №704 від 30.08.2017р.
З січня 2008 року по лютий 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався не підвищувався, та відповідачем такої обставини не спростовується й не доводиться іншого.
Доказів того, що з дати підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008 року до дати підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності 01.03.2018 року було прийнято інші рішення на підставі яких відбувались підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займала позивачка ОСОБА_1 відповідачем до суду не надано. 
З огляду на викладене вище, для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, тому для цілей вирішення спору у даній справі, базовим місяцем нарахування індексації за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р.- є січень 2008 року.
Однак, як встановлено з матеріалів справи позивачці протягом січня 2016-лютого 2018 року відповідач не проводив індексацію ГЗ з урахуванням базового місяці січня 2008 року, а нарахування індексації протягом спірного періоду з урахуванням базового місяця січня 2016 року (зокрема у червні – листопаді 2016 року по 59,45 грн щомісячно) відповідачем було здійснено всупереч законодавчим вимогам.
Підсумовуючи викладене, суд вважає недоведеною відповідачем правомірність своїх дій щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, та не доведеності правомірності не здійснення нарахування та виплати протягом указаного спірного періоду ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Наведені представником відповідача у відзиві доводи з посиланням на Постанову КМУ №1013 спростовуються викладеним вище, та судом оцінюються як неґрунтовні, є помилковими, загалом не спростовують право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за спірний період з визначенням місяця, в якому відбулось підвищення посадових окладів (базового місяця) - січень 2008 року, ґрунтуються на хибному тлумаченні норм чинного законодавства, яка регулює спірні правовідносини.
Що стосується конкретної суми індексації, належної позивачці за спірний період з огляду на здійснені обрахунки суд звертає увагу, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові по справі №320/8554/21 від 20.04.2023 року, постанові по справі №400/3826/21 від 23.03.2023 року в даному випадку суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення та вказати у судовому рішенні конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
Так, дослідивши наданий позивачем розрахунок індексації за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), суд дійшов висновку, що за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно позивач має право на виплату індексації, із застосуванням базового місяця січень 2008 року, в сумі 83625,23 грн.
Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.
Оцінюючи доводи відповідача щодо дискреційності повноважень в частині визначення базового місяця та обрахунку суми індексації належної позивачці за спірний період суд звертає увагу що з наведеного слідує логічний висновок, що у спірному періоді (з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року) повноваження державних органів щодо визначення «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку №1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013) не були дискреційними, оскільки нормами означеного Порядку установлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки відповідної установи галузі бюджетної сфери - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103 відсотки, починаючи з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник, яким для військовослужбовців у спірному періоді був січень 2008 року.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі №380/1730/22 від 22.03.2023 року, №420/15397/21 від 27.04.2023 року.
Також суд вважає за доцільне зазначити, що відсутність фінансування не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку здійснити нарахування та виплату у належному розмірі та у встановленому законом порядку індексації грошового забезпечення позивача за спірний період, адже в силу приписів чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи усе викладене вище, детально дослідивши встановлені обставини справи, доводи сторін та надані письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень у спірному випадку не доведено правомірності своєї поведінки, відтак вбачає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки за звернення до суду з цим позовом позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати у вигляді відшкодування судового збору не розподіляються.
З приводу стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.
За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин, сторона, яка клопоче про розподіл таких витрат, подає до суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), акт приймання-передачі виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду наступні документи:
-Договір про надання правничої допомоги від 21.10.2025 №161, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Чернегою І.Ф., відповідно до умов п.1.1 якого, Клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
У п. 2.2 договору сторони погодили, що Адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги: Представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх півнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх обєднань, керівних органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; - Збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення: - Використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України: - Виконання інших дій, передбачених законодавством.
Згідно п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується: Обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; Ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; Вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; Необхідність виїзду у відрядження; Важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; Особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; Характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; Професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.
За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 14 000 тисяч гривен або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно домовленості сторін. Позитивним результатом вважається також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі.
-Акт про прийняття-передачі наданих послуг від 16.11.2025, відповідно до якого, позивачка ОСОБА_1 отримала та прийняла від адвоката Чернеги І.Ф., яка надала, юридичні послуги відповідно до Договору про надання юридичних послуг від 21.10.2025 №161. Вартість послуг за період, вказаний у п.1 цього акту становить 14000 грн. Всього до сплати 14000 грн.
-платіжна інструкція №0.0.4595963319.1 від 21.10.2025 про оплату ОСОБА_2 14.000 грн, призначення платежу: оплата за надання правової допомоги від ОСОБА_1 , дог.161.21.10.2025.
Проаналізувавши наведені приписи чинного законодавства та надані позивачем документи на підтвердження витрат на правничу допомогу суд вважає, що розмір таких витрат є підтвердженим належними доказами, а відтак, вимога про їх стягнення є обґрунтованою.
Щодо співмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд враховує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Верховний Суд у постановах від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, від 14 листопада 2019 року у справі № №826/15063/18 (адміністративне провадження №К/9901/18029/19) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того у, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Виходячи з вищенаведених критеріїв, суд відзначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.
Суд враховує, що вказана справа не є складною. Оцінивши заявлені витрати у розмірі 14000 грн, виходячи із передбачених законодавством наведених вище критеріїв, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на правничу допомогу понесену у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 14000,00 грн. є необґрунтованою та неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. 
Підсумовуючи викладене, враховуючи заперечення відповідача, виходячи з критерію пропорційності відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 6000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно,
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, в сумі 83625,23 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат на правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА