ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4617/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРВЕСТ-УКРАЇНА» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100374/1 від 26.09.2025.
Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України на підставі контракту №18/09-1 від 18.09.2025, укладеного з SLADOVNA a.s., Michalovce, Словаччина, позивач визначив митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту). До митного оформлення подано повний пакет документів, передбачений ч.2 ст.53 Митного кодексу України, які підтверджують заявлену митну вартість товару. На думку позивача, відповідач безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про її коригування із застосуванням другорядного методу (за ціною договору щодо ідентичних товарів). Позивач не погоджується з доводами митного органу про наявність розбіжностей у поданих документах, наголошуючи, що всі надані документи кореспондуються між собою та містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Просить позов задовольнити повністю та стягнути судові витрати.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову повністю. Посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, який має подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, що базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних. У спірному випадку, на думку відповідача, подані до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару. Зокрема, наданий комерційний інвойс від 24.09.2025 №14251521 не містить ідентифікації особи, уповноваженої на укладення таких документів, та не містить відомостей, зазначених у п.6.2 контракту. Експортна декларація країни відправлення не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення. Платіжна інструкція не є документом, який засвідчує факт переведення коштів, а сума 36000 євро не може засвідчувати 100% передоплату за всю партію товару, як передбачено у комерційній пропозиції. До митного оформлення подано продукт солод Malt of Pilsen Type, що відрізняється від сорту Pilsner, вартість якого передбачено у комерційній пропозиції. Позивач не виконав вимогу митного органу про надання додаткових документів. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення витрат на переклад документів та витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема, позивач зазначає, що документи подавалися українською та англійською мовами; англійська мова належить до мов міжнародного спілкування. Комерційний інвойс містить печатку SLADOVNA a.s. Michalovce та підпис. Платіжна інструкція №1 від 22.09.2025 містить усі обов`язкові реквізити та підтверджується банківською випискою. Комерційна пропозиція не є договором, а лише переддоговірним документом; згідно з умовами контракту передоплата здійснюється за кожну партію товару, а не одним платежем за весь обсяг. Назви «Pilsner type malt» та «Malt of Pilsen Type» позначають один і той же сорт солоду. Експортна декларація має електронний ідентифікатор (MRN-номер), що замінює традиційний штамп. Виробник та експортер - SLADOVNA a.s. Michalovce - повністю ідентифіковані.
Ухвалою судді від 23.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРВЕСТ-УКРАЇНА» (місцезнаходження: вул.Львівська, 15, м.Буськ, Львівська обл., 80500; код ЄДРПОУ: 39065416) зареєстроване як юридична особа. Основним видом економічної діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (46.39).
18.09.2025 між ТОВ «ХАРВЕСТ-УКРАЇНА», як покупцем, та SLADOVNA a.s., Michalovce, Словаччина (ідентифікаційний код SK2020039439), як продавцем, укладено контракт №18/09-1 (далі - Контракт), за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити солод пивоварний необсмажений (Malt of Pilsen Type) у кількості 10000 (десять тисяч) тон (±10%), код згідно з УКТЗЕД 1107109900, виробництва компанії SLADOVNA a.s. Michalovce.
Згідно з п.2.2 Контракту ціна за 1 (одну) тонну товару насипом становить 360 (триста шістдесят) євро, в мішках - 375 (триста сімдесят п`ять) євро. Згідно з п.2.4 Контракту попередня сума контракту становить 3600000 євро (±10%). Відповідно до п.3.1 Контракту товар постачається партіями згідно інвойсу на адресу покупця. Згідно з п.3.2 Контракту часткові відвантаження та часткові платежі дозволено. Згідно з п.4.1 Контракту розрахунки здійснюються банківським переказом шляхом 100% передоплати за кожну партію товару протягом 3 календарних днів від дати в інвойсі. Згідно з п.10.1 Контракту строк дії встановлений до 01.10.2026.
19.09.2025 продавцем оформлено проформу-інвойс №250001 на 100 тонн солоду на суму 36000 євро.
22.09.2025 позивач здійснив передоплату на користь SLADOVNA a.s., Michalovce через АТ «Укрексімбанк» на суму 36000 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №1 від 22.09.2025 з призначенням платежу: «Prepayment for malt to CONTRACT Nr 18/09-1 dated 18.09.2025 to Pro-forma invoice nr 250001 dd 19.09.2025».
24.09.2025 продавцем виставлено комерційний інвойс №14251521 на 24,5 метричних тонн солоду на суму 8820 євро, який містить печатку SLADOVNA a.s. Michalovce та підпис уповноваженої особи. Цього ж дня видано сертифікат якості від 24.09.2025 (б/н), фітосанітарний сертифікат №EU SK/012222/B від 24.09.2025, складено міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №0001170 від 24.09.2025 та оформлено експортну декларацію країни відправлення №25SK536102507430B0 від 24.09.2025.
22.09.2025 між ТОВ «ХАРВЕСТ-УКРАЇНА», як замовником, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як перевізником, укладено договір №2ТР на надання міжнародних транспортних послуг. Згідно із заявкою №3 від 23.09.2025 здійснено перевезення солоду за маршрутом: Sladovna a.s., Mocarianska 14, Michalovce, 07101 - м.Буськ (Україна), автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Загальна вартість транспортних послуг становить 40000 грн, з яких до кордону України - 4984,42 грн, по території України - 35015,57 грн, що підтверджується довідкою про транспортні витрати від 24.09.2025 №1 та актом надання послуг №1 від 26.09.2025.
25.09.2025 декларантом позивача ТОВ «АЙЛОК ЛОДЖІСТИКС», який діє на підставі договору про надання послуг №0905/1 від 09.05.2023 (з додатковою угодою №1 від 17.04.2025), з метою митного оформлення товару подано до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209230090977U3, відповідно до якої заявлено до митного оформлення товар: «Солод Пільзенський (Pilsen malt) - необсмажений пивоварний (ячмінний), в зернах, масова частка екстракту в сухій речовині не менше 79,5%, вологість 4,5+/-0,5%, колір 3,0-4,2 ЕВС, масова частка білкових речовин у сухій речовині солоду 10,5+/-1,5%. Постачається насипом. Виробник: SLADOVNA a.s. Michalovce, Словаччина».
Умови поставки - FCA SK Michalovce (графа 20 декларації).
Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) в розмірі 8820 євро (графа 22 декларації).
Одночасно декларантом до митного контролю разом з митною декларацією №25UA209230090977U3 в якості підстави для застосування основного методу надано: контракт №18/09-1 від 18.09.2025, проформу-інвойс №250001 від 19.09.2025, комерційний інвойс №14251521 від 24.09.2025, платіжну інструкцію №1 від 22.09.2025, міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №0001170 від 24.09.2025, сертифікат якості від 24.09.2025, фітосанітарний сертифікат №EU SK/012222/B від 24.09.2025, експортну декларацію країни відправлення, договір №2ТР про надання транспортних послуг від 22.09.2025, заявку №3 від 23.09.2025, рахунок на оплату №1 від 24.09.2025, довідку про транспортні витрати від 24.09.2025, акт надання послуг №1 від 26.09.2025, комерційну пропозицію від 08.09.2025, додаткову угоду №1 від 17.04.2025 до договору про надання послуг.
Митний орган направив декларанту повідомлення про витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості.
На вимогу митного органу декларантом додатково надано комерційну пропозицію, експортну декларацію, платіжну інструкцію, пояснення щодо вартості солоду та лист-підтвердження ціни.
26.09.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100374/1, в графі 33 якого вказано:
«В рамках реалізації положень статей 52,53,54,55,58,335 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (надалі - МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.
У зв`язку з наявною інформацією про те, що митна вартість товарів зі даними характеристиками, імпортованих за прямими контрактами, від даного виробника іншими суб`єктами ЗЕД, є вища, ніж заявлена декларантом, у Львівської митниці були обґрунтовані підстави вважати, що митна вартість товару є не конкурентоздатною, про що було повідомлено декларанта - із вищою фактурною вартістю та відповідно митною вартістю МД №25UA305130018078U7 від 11.09.2025 (фактурна вартість становить 475 EUR за тонну).
За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: товар постачається за прямим договором з виробником, проте документів, які би підтверджували заявлені дані не подано; жодного документу, який би підтверджував відповідність технічним умовам виробника не було подано, а також не надані документи, що підтверджують виробника товару та ТМ; наданий комерційний інвойс від 24.09.2025 №14251521 не містить ідентифікації особи, уповноваженої на укладення таких документів, що ставить під сумнів об`єктивність числових даних, що суперечить вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; даний комерційний інвойс також не містить відомостей, зазначених у контракті у п.6.2 від 18.09.2025 №18/09-1 (а саме у фактурі має зазначатися №контракту, умови поставки та країна походження кожної позиції).
Декларанту надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості. На вимогу декларантом надано: комерційна пропозиція, експортна, платіжна інструкція. Експортна декларація країни відправлення не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги, оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів. А сума проведеної оплати 36000 євро не може засвідчувати 100% передоплату за всю партію товару, як передбачено у комерційній пропозиції. У комерційній пропозиції від 08.09.2025 вказано, що запропоновано ціну 360 євро за тону, у разі підписання контракту на 10000т солоду сорту Pilsner на рік зі 100% передоплатою, а відповідно до фактури 14251521 та сертифікату якості від 24.09.2025 б/н, до митного оформлення подано продукт солод Malt of Pilsen Type, що відрізняється від сорту, вартість якого передбачено у комерційній пропозиції. Інших документів, які спростовують розбіжності виявлені митним органом декларантом на вимогу підрозділу митного оформлення не надано.».
Крім того, у рішенні вказано: «Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ (банківські платіжні документи, специфікація до контракту, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, виписка з бухгалтерської документації), Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість, визначеної за основним методом. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Застосовано метод 2а (ст.59 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №25UA305130018078U7 від 11.09.2025, де вартість даного товару від даного виробника (Солод ячмінний світлий для пивоваріння, необсмажений (пілзенського типу) у вигляді цільного зерна) становить 0,4844 EUR за кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося, оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.».
На підставі прийнятого рішення Львівською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/002706. У зв`язку з прийнятим рішенням 26.09.2025 декларантом подано нову митну декларацію №25UA209230091533U3, за якою товар було випущено у вільний обіг з нарахуванням додаткових митних платежів.
Вважаючи протиправним рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100374/1 від 26.09.2025, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МК України).
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст.ст.49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, тощо. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в комерційному інвойсі №14251521 від 24.09.2025 на суму 8820 євро за 24,5 метричних тонн солоду. Сплата коштів підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №1 від 22.09.2025 на суму 36000 євро з призначенням платежу: «Prepayment for malt to CONTRACT Nr 18/09-1 dated 18.09.2025 to Pro-forma invoice nr 250001 dd 19.09.2025», що становить передоплату за партію в обсязі 100 тонн, в межах якої здійснено першу поставку 24,5 тонн вартістю 8820 євро.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209230090977U3 повний пакет документів, передбачений ч.2 ст.53 МК України, у тому числі: контракт, проформу-інвойс, комерційний інвойс, платіжну інструкцію, міжнародну товарно-транспортну накладну, сертифікат якості, фітосанітарний сертифікат, експортну декларацію країни відправлення, транспортні документи, комерційну пропозицію та інші документи.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача, наведеним у графі 33 оскаржуваного рішення, суд виходить з наступного.
Стосовно посилань відповідача на те, що декларантом не подано документів, які підтверджують виробника товару та торговельну марку (копія ліцензії на виробництво товару, копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару, копія сертифікату на систему якості товару, копія сертифікату продукції власного виробництва, копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN), суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.53 МК України, перелік документів, що підтверджують митну вартість, є вичерпним. Документи, перелічені митницею (ліцензії на виробництво, свідоцтва EAN, технічна документація на виготовлення товару, сертифікат на систему якості), не входять до обов`язкового переліку документів, які декларант повинен надавати для підтвердження митної вартості. Згідно з ч.5 ст.53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Крім того, у даній справі ідентифікація виробника товару не викликає жодних сумнівів. У контракті №18/09-1 від 18.09.2025, проформі-інвойсі №250001 від 19.09.2025, комерційному інвойсі №14251521 від 24.09.2025, сертифікаті якості від 24.09.2025, фітосанітарному сертифікаті №EU SK/012222/B від 24.09.2025 та експортній декларації країни відправлення зазначено одну і ту ж юридичну особу - SLADOVNA a.s., Michalovce, Slovakia. Оплата за товар здійснена безпосередньо на банківський рахунок цього виробника, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 22.09.2025 та банківською випискою. У виписці з реєстру підприємств районного суду в Кошице компанії SLADOVNA a.s. Michalovce зазначено вид діяльності - виробництво солоду. Таким чином, виробник та експортер є однією і тією ж особою, що підтверджується усіма наданими документами.
Стосовно посилань відповідача на те, що наданий комерційний інвойс №14251521 від 24.09.2025 не містить ідентифікації особи, уповноваженої на укладення таких документів, що суперечить вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, суд зазначає наступне.
Дослідивши комерційний інвойс №14251521 від 24.09.2025, суд встановив, що він містить найменування продавця (SLADOVNA a.s. Michalovce), його реєстраційні дані (Registration Nr.: 36184187; VAT reg. Nr.: SK2020039439), банківські реквізити, найменування покупця (Harvest-Ukraine LLC), його реєстраційні дані, найменування товару (Malt of Pilsen Type), кількість (24,5 МТ), ціну (360,00 євро за тонну), загальну вартість (8820,00 євро), дату документа (24.09.2025), а також печатку SLADOVNA a.s. Michalovce та підпис уповноваженої особи продавця. Таким чином, інвойс містить усі необхідні ідентифікаційні дані.
Слід зазначити, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» регулює правовідносини щодо ведення бухгалтерського обліку на території України. Інвойс №14251521 від 24.09.2025 складений резидентом Словацької Республіки і за своєю формою та змістом відповідає вимогам словацького законодавства та міжнародній торговельній практиці. Відповідач не послався на конкретну норму закону, яка б передбачала, що інвойс іноземного контрагента має обов`язково містити такі реквізити, як номер контракту, умови поставки та країна походження кожної позиції.
Статтею 53 МК України не передбачено обов`язкових реквізитів для рахунку-фактури (інвойсу). Зазначені відповідачем обставини жодним чином не свідчать про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Стосовно посилань відповідача на те, що платіжна інструкція не є документом, який засвідчує факт переведення коштів, а сума 36000 євро не може засвідчувати 100% передоплату за всю партію товару, як передбачено у комерційній пропозиції.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що платіжна інструкція в іноземній валюті є належним документом, який підтверджує здійснення розрахунків за товар.
Відповідно до п.54 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 №1591-IX, платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Згідно з ч.2 ст.40 цього Закону, платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 25.08.2022 №189), визначено обов`язкові реквізити платіжної інструкції в іноземній валюті.
Платіжна інструкція №1 від 22.09.2025, подана позивачем до митного оформлення, містить усі обов`язкові реквізити: номер та дату документа, найменування та реквізити платника (ТОВ «ХАРВЕСТ-УКРАЇНА»), найменування та реквізити отримувача (Sladovna a.s. Michalovce), суму платежу (36000 євро), валюту, призначення платежу з посиланням на контракт №18/09-1 від 18.09.2025 та проформу-інвойс №250001 від 19.09.2025, а також відмітки АТ «Укрексімбанк» про прийняття до виконання.
Суд вказує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №803/3649/15.
Крім того, у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Що стосується аргументів відповідача про те, що сума 36000 євро не відповідає 100% передоплаті за весь обсяг солоду 10000 тон, суд зазначає, що такий висновок суперечить умовам контракту. Як слідує зі змісту п.3.2 Контракту, дозволено часткові відвантаження та часткові платежі. Згідно з п.4.1 Контракту розрахунки здійснюються шляхом 100% передоплати за кожну партію товару, а не за весь обсяг товару, передбачений контрактом. Сума 36000 євро становить 100% передоплату за партію в обсязі 100 тонн (за ціною 360 євро/тонна), у межах якої здійснено першу поставку 24,5 тонн вартістю 8820 євро. Разом з тим, комерційна пропозиція від 08.09.2025 не є договором; вона лише засвідчує переддоговірне погодження ціни і не змінює умов укладеного контракту.
Стосовно посилань відповідача на те, що до митного оформлення подано продукт «Malt of Pilsen Type», що нібито відрізняється від сорту «Pilsner», вартість якого передбачено у комерційній пропозиції.
Суд відхиляє таке посилання, оскільки «Malt of Pilsen Type» та «Pilsner type malt» позначають один і той же сорт пивоварного солоду пільзенського типу з кодом УКТЗЕД 1107109900. У контракті №18/09-1 від 18.09.2025 чітко визначено предмет поставки - солод пивоварний необсмажений (Malt of Pilsen Type) виробництва SLADOVNA a.s. Michalovce. Усі поставлені відповідно до контракту, інвойсу, сертифікату якості, фітосанітарного сертифікату та експортної декларації товари ідентифікуються як один і той же товар. Фізико-хімічні показники солоду, зазначені в сертифікаті якості (масова частка вологи, масова частка екстракту, колір, масова частка білкових речовин), відповідають показникам, передбаченим у контракті.
Стосовно посилань відповідача на те, що експортна декларація країни відправлення не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення за змістом ч.2 ст.53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до п.7 ч.3 ст.53 МК України, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Дослідивши експортну декларацію №25SK536102507430B0 від 24.09.2025, суд встановив, що вона містить електронний ідентифікатор (MRN-номер), штрихкод, дату прийняття декларації митним органом Словацької Республіки (CUSTOMS OFFICE OF EXIT SK532100) та інші відомості. У системі електронного декларування країн Європейського Союзу електронний ідентифікатор замінює традиційний штамп митного органу. Факт здійснення експорту товару також підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0001170 від 24.09.2025, що містить відомості про відправника, перевізника та отримувача товару.
Аналогічні висновки щодо оцінки експортної декларації як додаткового документа викладено Верховним Судом у постанові від 09.04.2021 у справі №804/5143/16, в якій вказано, що позивач не може впливати на форму та зміст експортної декларації, оскільки вона залежить виключно від продавця.
Вказані відповідачем обставини жодним чином не свідчать про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.
Стосовно правомірності застосування відповідачем другорядного методу визначення митної вартості.
В оскаржуваному рішенні відповідач застосував метод 2а (за ціною договору щодо ідентичних товарів) на підставі ст.59 МК України. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №25UA305130018078U7 від 11.09.2025, за якою вартість товару становить 0,4844 EUR за кг.
Відповідно до ст.59 МК України, при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Дослідивши зміст оскаржуваного рішення, суд констатує, що воно не містить інформації щодо обсягу партії товару, який імпортувався за МД №25UA305130018078U7 від 11.09.2025, умов поставки за цією декларацією, комерційних умов та інших обставин, які могли вплинути на ціну товару. Відповідач лише зазначив, що «коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України» та «коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі», проте не надав доказів на підтвердження цих тверджень.
Водночас сам позивач у позові пояснив, а митний орган не спростував, що ціна солоду залежить від обсягу поставки: при укладенні договору на поставку обсягом від 8000 тонн вартість становить 360 євро за тонну, тоді як при поставці обсягом від 100 до 1000 тонн - 475 євро за тонну. Ці пояснення підтверджуються листом-довідкою та поясненням, отриманими від продавця SLADOVNA a.s. Michalovce, які були надані позивачем митному органу і яким митний орган в оскаржуваному рішенні правової оцінки не надав.
Таким чином, оскаржуване рішення не містить інформації (у тому числі щодо обсягу партії та комерційних умов поставки ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.01.2022 у справі №520/11061/2020, відповідно до якої у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №815/228/17, від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а, від 27.02.2025 у справі №300/784/24.
Стосовно доводів відповідача про порушення позивачем вимог ст.254 МК України через ненадання перекладу документів українською мовою, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Подані позивачем до митного оформлення документи складені, зокрема, англійською мовою, яка є мовою міжнародного спілкування. Дослідивши матеріали справи, суд не встановив, що в оскаржуваному рішенні відповідач посилався на неможливість перевірити певні відомості саме через відсутність перекладу документів. Зміст рішення свідчить про те, що відповідач опрацював подані документи та сформулював свої зауваження щодо їх змісту. Таким чином, аргумент відповідача про ненадання перекладу не може бути підставою для висновку про правомірність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100374/1 від 26.09.2025 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то, ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 3328,00 грн (платіжна інструкція №1663 від 11.03.2026), наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 10000,00 грн та витрат на переклад у сумі 2880,00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатом Говоровою Світланою Леонідівною на підставі договору про надання послуг адвоката та консультаційних послуг від 01.11.2025 та додаткової угоди від 09.03.2026.
Відповідно до п.4.1 договору сторони узгодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10000,00 грн, ставка за 1 годину становить 1000,00 грн. Факт оплати правничої допомоги підтверджується банківською випискою від 29.04.2026.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 15.04.2026, адвокатом надано такі послуги: правовий аналіз документів, наданих клієнтом, пошук та аналіз актуальної судової практики - 2 години; складання позовної заяви, направлення позовної заяви - 3 години; правовий аналіз відзиву на позовну заяву - 2 години; складання відповіді на відзив на позовну заяву, направлення відповіді на відзив - 3 години, загалом 10 годин.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є завищений.
Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними.
Більше того, вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
За наведених обставин, суд приходить висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 10000,00 грн є необґрунтованою, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з відповідача спірних витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для нього, що суперечить принципу їх розподілу.
Відтак, як наслідок, з урахування критеріїв пропорційності, підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 3000,00 грн.
Щодо витрат, пов`язаних із залученням перекладача.
Пунктом 3 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Для забезпечення повного та всебічного дослідження доказів (мова яких не є державною) та встановлення фактичних обставин справи, позивачем було залучено перекладача для підготовки перекладу письмових доказів мовою судочинства.
Розмір витрат на залучення перекладача, згідно з ч.5 ст.137 КАС України, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Так, на підтвердження понесених витрат позивач надав платіжну інструкцію №1662 від 11.03.2026 та рахунок-фактуру №10-03-659 від 10.03.2026 ТОВ «АДМІРАЛ ПРАЙМ», згідно яких загальна вартість перекладацьких послуг становить 2880,00 грн.
Суд установив, що зазначені витрати безпосередньо пов`язані з розглядом справи, оскільки перекладені документи стосуються обставин митного оформлення товарів, що є предметом спору. Обов`язок доведення неспівмірності таких витрат, відповідно до ч.8 ст.137 КАС України, покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає підставним стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ТОВ «ХАРВЕСТ-УКРАЇНА» судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача, у розмірі 2880,00 грн.
Аналогічна правова позиція викладена щодо необхідності стягнення судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача, викладена у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду, зокрема від 29.09.2025 року у справі №380/24943/24 та від 13.01.2026 року у справі №140/13329/24.
Відтак, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, становить 9208,00 грн, в т.ч.: 3328,00 грн – витрати на сплату судового збору, 3000,00 грн – витрати на професійну правничу допомогу, 2880,00 грн – витрати на переклад.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100374/1 від 26.09.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка, 1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРВЕСТ-УКРАЇНА» (місцезнаходження: вул.Львівська, 15, м.Буськ, Львівська обл., 80500; код ЄДРПОУ: 39065416) судові витрати в сумі 9208 (дев`ять тисяч двісті вісім) гривень 00 копійок, в т.ч.: 3328,00 грн – витрати на сплату судового збору, 3000,00 грн – витрати на професійну правничу допомогу, 2880,00 грн – витрати на переклад.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.