Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 р. № 520/1011/26
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: 
- визнати протиправними бездіяльність Управління поліції охорони в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 березня 2020 року по 07 січня 2026 року, але не більше шести місяців, у сумі 87280 грн. 40 коп.;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 березня 2020 року по 07 січня 2026 року, але не більше шести місяців, у сумі 87280 грн. 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 18.03.2020 по 07.01.2026, посилаючись на ст.116, ст.117 КЗпП.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що у спірних правовідносинах діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 17.03.2020 проходив службу в Управлінні поліції охорони в Харківській області.
Наказом Управління поліції охорони в Харківській області від 17.03.2020 №141о/с від 17.03.2020 ОСОБА_1 з 18.03.2020 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Харківській області.
З 18.03.2020 ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Харківській області на наступних посадах:
- з 18.03.2020 по 03.09.2020 - на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції на станції Харків-Пасажирський Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 24.03.2020 № 64 о/с);
- з 04.09.2020 по 04.02.2021 - на посаді поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції на станції Харків-Пасажирський Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 04.09.2020 №277 о/с);
- з 05.02.2021 по 15.06.2021 - на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 (з обслуговування залізничної станції) Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 05.02.2021 №70 о/с).
Наказом ГУНП в Харківській області від 08.06.2021 №277 о/с старший сержант поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 15.06.2021 за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/2793/25 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Харківській області - задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 по справі № 520/2793/25 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за період з 01.08.2020 по 31.12.2020 та з 01.03.2021 по 15.06.2021 та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за період з 01.08.2020 по 31.12.2020 та з 01.03.2021 по 15.06.2021, з урахуванням періодів перебування на лікарняному з 09.03.2021 по 22.03.2021 та з 09.04.2021 по 14.04.2021, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасовано. Прийнято в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Управління поліції охорони в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.03.2021 по 08.03.2021, з 23.03.2021 по 08.04.2021 та з 15.04.2021 по 15.06.2021 у встановленому керівником органу відсотковому розмірі до 50 %. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.03.2021 по 08.03.2021, з 23.03.2021 по 08.04.2021 та з 15.04.2021 по 15.06.2021 у встановленому керівником органу відсотковому розмірі до 50 %. Визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за 100 календарних днів невикористаної частини щорічної відпустки за 2015-2020 роки. Зобов`язано Управління поліції охорони в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 100 календарних днів невикористаної частини щорічної відпустки за 2015-2020 роки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/21514/25 від 23.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 15 червня 2021 року по 18 липня 2022 року та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 15 червня 2021 року по 18 липня 2022 року у сумі 13042 (тринадцять тисяч сорок дві) грн. 52 коп. та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, у сумі 78124,56 грн. (сімдесят вісім тисяч сто двадцять чотири) грн. 56 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Вищевказане судове рішення набрало законної сили 22.01.2026.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 07.01.2026 було виконано постанову ДААС по справі №520/2793/25 та перераховано на банківський рахунок позивача кошти у розмірі 25530,89 грн, що підтверджується випискою надходжень на банківський рахунок позивача.
Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.
Стаття 43 Конституції України закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частини перша, друга, четверта та сьома).
Ні Законом України «Про Національну поліцію», ні іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення зі служби з поліції, не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.
Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у своїй постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Разом з тим, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності, індексація тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Також варто вказати, що аналізуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що положеннями ст.116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Таким чином, саме звільнення особи та припинення трудових відносин із роботодавцем є підставою для проведення з колишнім працівником остаточного розрахунку і непроведення такого розрахунку у встановлені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.
Разом з тим, в рамках спірних правовідносин, наказом Управління поліції охорони в Харківській області від 17.03.2020 №141о/с від 17.03.2020 ОСОБА_1 з 18.03.2020 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Суд звертає увагу, що звільнення з посади в результаті переведення особи на іншу посаду не є тотожним звільненню зі служби.
Звільнення з посади з одночасним призначенням на іншу посаду в результаті переведення без звільнення зі служби в поліції не може вважатися звільненням з роботи, оскільки належить до процедури переміщення поліцейських в межах ст.65 Закону України «Про Національну поліцію».
Натомість звільнення зі служби в поліції регламентовано ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) (п.8 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»).
При цьому, внаслідок переведення з Управління поліції охорони в Харківській області до Головного управління Національної поліції в Харківській області позивача не було звільнено зі служби в Національній поліції України, внаслідок чого відсутні підстави вважати, що трудові відносини були розірвані.
Звільнення позивача зі служби в поліції 15.06.2021 відбулося вже саме з Головного управління Національної поліції в Харківській області, про що свідчить наказ ГУНП в Харківській області від 08.06.2021 №277 о/с. 
Крім того, як було встановлено судом з відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 було ініційовано адміністративний спір стосовно виплати Головним управлінням Національної поліції в Харківській області йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 15 червня 2021 року по 18 липня 2022 року (справа №520/21514/25).
Наведене в повному обсязі спростовує твердження позивача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України шляхом стягнення з Управління поліції охорони в Харківській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, внаслідок відсутності факту звільнення позивача саме з Управління поліції охорони в Харківській області.
Відтак, фактичні обставини справи не відповідають гіпотезі частини першої статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність за затримку розрахунку саме при звільненні працівника, а тому ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин.
Поширення дії вказаної норми на випадок, який має місце у цій справі, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження.
Аналогічних висновків щодо застосування норм права до спірних правовідносин дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 29.01.2026 у справі № 620/11132/24.
Враховуючи вищенаведене, оскільки стаття 117 КЗпП України встановлює відповідальність за затримку розрахунку саме при звільненні працівника, відсутні правові підстави для її застосування в разі переведення особи з одного місця служби до іншого, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА