ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/7493/25 пров. № А/857/502/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Качмара В.Я., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року про залишення позову без розгляду (головуюча суддя: Скраль Т.В.., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

встановив:

ОСОБА_1 , 25.09.2025 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , якою просив визнати наказ № 105ППД командира військової частини НОМЕР_2 від 14.07.2022 протиправним з урахуванням нововиявлених обставин та скасувати його дію щодо позивача. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у задоволенні заяви позивача про поновлення процесуального строку відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - залишено без розгляду.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права 14.07.2022, ні в будь-яку іншу дату. Позивачу стало відомо про ключові нововиявлені обставини лише 28.01.2025 у адміністративній справі № 260/8289/24 щодо довідки (форма 6), відповідач вперше 28.01.2025 надав: наказ № 110 від 21.06.2022 — про увільнення позивача з посади «стрільця»; наказ № 24 від 24.01.2023 — про поновлення на цій посаді; довідка-розрахунок № 74/А7084 від 21.01.2025 — підтверджує відсутність грошового забезпечення в період червень–грудень 2022 року; витяг з наказу № 133. Під час кримінального провадження, у межах якого позивача було засуджено за невиконання наказу № 105ППД, наказ № 110, наказ № 24 та довідка-розрахунок відсутні у матеріалах справи, судом не досліджувалися та позивачу не надавалися. Відповідач, посилаючись у процесуальних документах на наказ № 105ППД, фактично надав суду та позивачу лише витяг з наказу № 133, який є текстово ідентичним щодо позивача. За таких обставин позивач об`єктивно вважав, що оскаржує саме той наказ, невиконання якого стало підставою для кримінального переслідування. Лише 26.08.2025, після самостійного зіставлення витягу з наказу № 133 із фотозображеннями наказу № 105ППД, виявленими позивачем шляхом зіставлення наявних у нього матеріалів, позивач дізнався про існування окремого повного тексту наказу № 105ППД. Офіційно цей наказ був наданий відповідачем лише 29.11.2025 у межах адміністративної справи № 260/7493/25 на вимогу суду. Під час розгляду справи № 260/2365/25 судом було роз`яснено, що позивач може звернутися з окремим позовом щодо № 105ППД, оскільки в справі № 260/2365/25 розширення позовних вимог вже є неможливим через спрощене провадження та початок розгляду по суті. 
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України здійснює розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року у справі № 303/5952/22 підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 105ППД від 14 липня 2022 року у день його видання, а тому перебіг шестимісячного строку розпочався саме з цієї дати.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подав адміністративний позов з пропущенням встановленого строку звернення до адміністративного суду.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, предметом спору є наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 105ППД від 14.07.2022 про вибуття особового складу для виконання службових (бойових) завдань. 
Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).
Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ч. 3 ст. 123 КАС України, передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналіз вказаної норми процесуального права, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що після відкриття провадження у справі у суду першої інстанції наявна можливість залишити позов без розгляду, за умови, що позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року відкрито провадження у адміністративній справі.
Водночас, позивачем при поданні позову подано клопотання про поновлення строку на оскарження постанови, в якому вказав, що 26.08.2025 є датою, з якої позивач вперше ознайомився з повним текстом оскаржуваного наказу, а тому саме з цієї дати розпочався строк на його оскарження. На обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач вказує, що лише 26.08.2025 стало відомо, що відповідач надавав лише витяг з наказу № 133, а не повний текст наказу № 105ППД, тексти наказів № 133 та № 105ППД є ідентичними за змістом, що позбавляло позивача можливості відрізнити ці документи.
Аналогічні підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені позивачем і в апеляційній скарзі.
Як встановлено судом, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року у справі № 303/5952/22 солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, будучи обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 11, 29, 35, 37, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 11, 17 Закону України «Про оборону України», 14.07.2022 близько 08.30 год, перебуваючи у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , маючи об`єктивну можливість виконати вказаний наказ, без поважних причин, відкрито відмовився виконати наказ начальника-командира військової частини НОМЕР_2 № 105ППД від 14.07.2022 про вибуття до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 , а саме: до населеного пункту Дубовичі Сумської області для подальшого виконання обов`язків військової служби, про що особисто повідомив лейтенанта ОСОБА_2 ..
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, що наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не є поважними. Оскільки, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року у справі № 303/5952/22 встановлено, що позивач був обізнаний з наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 105ППД від 14 липня 2022 року у день його видання, а тому перебіг шестимісячного строку розпочався саме з цієї дати.
Водночас, позивач не довів існування об`єктивних перешкод, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду. Позивач, на підтвердження поважності підстав пропуску строку звернення до суду доказів не надав. Окрім того, позивачу було відомо про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки оскаржуваний наказ після прийняття доводився до особового складу кого це стосується. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що будучи обізнаним про існування такого наказу ще у липні 2022 року, позивач мав достатньо часу (2022-2025 роки) для можливості ознайомитись з його повним текстом. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, посилаючись у процесуальних документах під час здійснення кримінального провадження на наказ № 105ППД, фактично надавав суду та позивачу лише витяг з наказу № 133, який є текстово ідентичним щодо позивача, не підтверджується матеріалами справи та таких доказів судом не здобуто. 
Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом 25.09.2025.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для залишення позову без розгляду, оскільки про оскаржувану постанову позивач дізнався 14.07.2022, а звернення до суду реалізоване позивачем лише 26.09.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку, який передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду, визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.
Однак, позивачем не наведено підстав для поновлення строку звернення до суду та у зв`язку з чим звернення до суду з позовною заявою стало можливим лише 26.09.2025.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні позову, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Згідно ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Таким чином, учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, у контексті наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки вказані підстави не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду, так як позивач не навів об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах установленого строку звернення до суду у спірних правовідносинах.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, якими мотивоване судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року про залишення позову без розгляду у справі № 260/7493/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	З. М. Матковська