ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1359/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жиляєва Є.М. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, б.10) 	
до 	Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Панасівська Слобода" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, б. 106) 	
про 	стягнення 12520,60 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Панасівська Слобода", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 22217,36 грн заборгованості за електричну енергію. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №734/050064 від 01.01.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати поставленої електроенергії. Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.04.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
20.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява (вх. №12151), в якій позивач просить суд визнати поважною причину пропущеного строку на подання доказів до позову та поновити такий строк. До вказаної заяви надано розрахунок позовних вимог.
20.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява (вх. №12152), в якій просить суд залишити заяву від 20.05.2026 без розгляду, оскільки остання подана помилково.
20.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява (вх. №12155), в якій позивач просить суд визнати поважною причину пропущеного строку на подання доказів до позову та поновити такий строк. До вказаної заяви надано розрахунок позовних вимог.
Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку для подання доказів (розрахунків), суд дійшов висновку підставності до задоволення, з метою забезпечення реалізації права позивача на захист, для забезпечення принципу змагальності, а також сприяння учасникам справи судового процесу в реалізації ними своїх прав.
Отже, надані позивачем докази досліджено та приєднано до матеріалів справи.
21.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на клопотання (заяву) (вх. 12197), в яких останній просить суд: відмовити Позивачу у задоволенні заяви про визнання поважною причини пропуску строку та поновлення строку подання доказів до позовної заяви; залишити без розгляду доказ, поданий Позивачем із пропуском установленого процесуального строку та закрити провадження у справі № 922/1359/26 на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки заявлена Позивачем заборгованість у розмірі 22 217,36 грн була повністю погашена Відповідачем до моменту подання позовної заяви, а останній платіж здійснено 23.02.2026, тоді як позов подано 21.04.2026.
21.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №12207) з додатковими документами.
21.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про перехід зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (вх. №12208).
21.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення (вх. №12209), в яких останній просить суд: відмовити Позивачу у задоволенні заяви про визнання поважною причини пропуску строку та поновлення строку подання доказів до позовної заяви; залишити без розгляду доказ, поданий Позивачем із пропуском установленого процесуального строку та закрити провадження у справі № 922/1359/26 на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки заявлена Позивачем заборгованість у розмірі 22 217,36 грн була повністю погашена Відповідачем до моменту подання позовної заяви, а останній платіж здійснено 23.02.2026, тоді як позов подано 21.04.2026.
22.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про поновлення процесуального строку (вх. №12330), в якій відповідач просить суд визнати поважною причину пропуску процесуального строку подачі відзиву на позовну заяву у справі №922/1359/26 та поновити процесуальний строк подачі відзиву на позовну заяву та прийняти відзив Відповідача, поданий 11.05.2026, до розгляду у справі.
Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку підставності до задоволення з огляду на наступне.
У відповідності до частин 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Суд, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, для забезпечення реалізації права відповідача на захист, для забезпечення принципу змагальності, сприяння учасникам справи судового процесу в реалізації ними прав, дійшов висновку задовольнити клопотання відповідача та поновити пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Отже, відповідачу процесуальний строк на подання відзиву поновлено, відзив на позовну заяву долучено до матеріалів справи.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2026 по справі №922/1359/26 у задоволенні заяви відповідача про перехід зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (вх. №12208 від 21.05.26) - відмовлено.
26.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява (вх. №12667), яка за своєю природою є відповіддю на відзив.
Заяву позивача (вх. №12667 від 26.05.2026) досліджено та долучено до матеріалів справи.
27.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на клопотання (заяву) (вх. №12751), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.
28.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів (вх. №12927).
01.06.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №13168).
02.06.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на клопотання (заяву) (вх. №13279), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.06.2026 по справі №922/1359/26 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про витребування доказів (вх. №12927 від 28.05.26) та заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. №13168 від 01.06.2026) прийнято до розгляду та постановлено подальший розгляд справи здійснювати з її врахуванням.
З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи.
Позивач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 27.04.2026 до електронного кабінету позивача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Відповідач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 27.04.2026 до електронного кабінету позивача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2026, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Отже, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій та надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Договір між електропостачальником та споживачем укладається шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.
Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті ПрАТ «Харківенергозбут»: zbutenergo.kharkov.ua.
Відповідачем було надано заяву-приєднання, Комерційну пропозицію, які є невід`ємними додатками до Договору про постачання та було фактично спожито електричну енергію, договір вважається укладеним на умовах Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 734/050064 від 01.01.2019 на умовах Комерційної пропозиції № 9(розміщені на офіційному сайті Товариства: zbutenerqo.kharkov.ua) (далі - Договір).
Згідно з п. 2.1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п. 5.8 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Пунктом 5.9 та пунктом 5.13 Договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника, споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії через постачальника.
Умовами публічної п.3 Комерційної пропозиції № 9 передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюються Споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка Споживачу Постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.
У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті «Призначення платежу» посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти перераховані за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати погашення як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення. У разі заміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. Укладення сторонами та дотримання узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє від оплати поточного споживання електричної енергії поточного періоду (п. 3 комерційної пропозиції).
Згідно з п. 4 комерційної пропозиції встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка Споживачем. Рахунки на оплату надаються Споживачу у відповідних структурних підрозділах Постачальника. В разі неотримання Споживачем рахунків Постачальник направляє рахунки Споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими Споживачем з дня їх відправлення.
Згідно з п. 6.2 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.
Так, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому зазначає про те, що згідно з переданими даними від АТ "Харківобленерго" Відповідача проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду було сформовано та виставлено рахунки за спожиту електричну енергію, а саме:
- у вересні 2025 року у сумі 7987,68 грн. Відповідачем за вересень 2025 спожито 1849 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за вересень 2025 відправлено за допомогою засобів поштового зв`язку 07.10.2025. Строк оплати рахунку 14.10.2025.
- у жовтні 2025 року у сумі 10376,64 грн. Відповідачем за вересень 2025 спожито 2402 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2025 відправлено за допомогою засобів поштового зв`язку 06.11.2025. Строк оплати рахунку 13.11.2025.
- у грудні 2025 року у сумі 10082,88 грн. Відповідачем за грудень 2025 спожито 2334 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за грудень 2025 відправлено за допомогою засобів поштового зв`язку 15.01.2026. Строк оплати рахунку 22.01.2026.
- у січні 2026 року у сумі 11076,48 грн. Відповідачем за січень 2026 спожито 2564 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за січень 2026 відправлено за допомогою засобів поштового зв`язку 09.02.2026. Строк оплати рахунку 16.02.2026.
Отже, у позові позивачем зазначалося, що заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію за період з вересня 2025 р. по січень 2026 р. за Договором № 734/050064 від 01.01.2019 станом на 01.02.2026 становить 22217,36 грн.
Після заперечень відповідача, позивачем було зменшено розмір позовних вимог та відповідно до поданої заяви позивача (яку 04.06.2026 прийнято судом до розгляду) позивачем зазначено про наявність заборгованості за електричну енергію в розмірі 12520,60 грн. за період грудень 2025р. та січень 2026 р.
У своїй заяві позивачем також було зазначено про те, що після відкриття провадження у справі (а відкрито провадження у даній справі - 27.04.2026) відповідачем була частково сплачена заборгованість за договором за спірний період, а саме: 30.03.2026 відповідачем було сплачено 3500,00 грн. за вересень 2025; 23.04.26 відповідачем було сплачено 2436,96 грн. за вересень 2025; 23.04.26 відповідачем було сплачено 2563,04 грн. за жовтень 2025; 23.04.26 відповідачем було сплачено 1196,76 грн. за жовтень 2025. 
Отже, згідно заяви позивача (яку 04.06.2026 прийнято судом до розгляду), ПрАТ "Харківенергозбут" заявлено до стягнення заборгованості за електричну енергію в розмірі 12520,60 грн. за період грудень 2025р. та січень 2026 р.
Також, у відповіді на відзив позивачем було зазначено про те, що отримані від відповідача кошти були зараховані позивачем у рахунок погашення найдавнішої заборгованості.
Відповідач проти позову заперечив повністю, на обґрунтування своїх заперечень у відзиві зазначав про відсутність у відповідача перед позивачем будь-якої заборгованості, про що разом з відзивом надав належним чином засвідчені копії платіжних документів. Так, відповідачем у відзиві наголошено про те, що заборгованість за спірний період відсутня, оскільки ним здійснені платежі на загальну суму 41169,20 грн, що перевищує заявлену суму боргу та вказує, що платіжні інструкції містять конкретне призначення платежу із зазначенням розрахункового місяця, що позбавляє позивача права самовільно перерозподіляти кошти на інші розрахункові періоди. Також, відповідачем наголошено про те, що позивач у розрахунку суми боргу, доданому до відповіді на відзив від 26.05.2026, вже відобразив закриття вересня 2025, а у заяві від 01.06.2026 зараховує платежі на той самий місяць повторно. Крім того, відповідач вказує, що позивач зарахував частину коштів з платіжної інструкції №664, яка мала призначення «за березень 2026 року», на погашення боргу за жовтень 2025 всупереч зазначеному у платіжному документі розрахунковому періоду. Відповідачем у відзиві наголошено про те, що сума платежів, відображена Позивачем у Розрахунку як сплачена Відповідачем (17306,32 грн), не відповідає жодному реальному платежу або їх комбінації з банківської виписки Відповідача. Фактичні платежі Відповідача за лютий 2026 року склали 21 002,20 грн (02.02.2026 - 11 000,00 грн та 23.02.2026 - 10 002,20 грн), що на 3 695,88 грн більше ніж відображено Позивачем. При цьому платежі за листопад та грудень 2025 року на загальну суму 20 167,00 грн (14.11.2025 - 10 000,00 грн; 31.12.2025 - 6667,00 грн та 31.12.2025 - 3 500,00 грн) у Розрахунку Позивача взагалі відсутні. Відповідач вважає, що Позивач систематично формує розрахункові документи таким чином, що суми сплачених Відповідачем коштів або не відображаються взагалі, або відображаються в розмірах, які не відповідають жодним реальним платіжним операціям. Сума 17 306,32 грн, відображена Позивачем як сплачена Відповідачем, не може бути підтверджена жодним платіжним документом - вона взагалі не узгоджується ні з окремим платежем, ні з будь-якою можливою комбінацією платежів Відповідача. Вказане ставить під сумнів достовірність усього Розрахунку Позивача як доказу у справі. Відповідач також зазначає, що за результатами власного розрахунку за весь період дії Договору №734/050064 наявна значна переплата на користь Відповідача. Однак, оскільки предметом даного спору є виключно період вересень 2025 - січень 2026 року, Відповідач обмежується наданням даних щодо цього конкретного періоду, залишаючи питання загальних взаєморозрахунків для окремого врегулювання. Відповідачем також зазначено про те, що порядок зарахування платежів позивачем порушено, платіжні інструкції №636 («за листопад 2025»), №645 («за грудень 2025»), №649 («за січень 2026») містять пряме, чітке та однозначне зазначення розрахункового періоду у призначенні платежу, тому зарахування позивачем сплачених відповідачем коштів з чітким призначенням платежу на власний розсуд є незаконним. Відповідачем також вказано, що початкове сальдо боргу документально не підтверджено, позивач у своєму Розрахунку посилається на наявність заборгованості станом на початок спірного періоду. Водночас, повний розрахунок з помісячною розбивкою нарахувань та зарахованих платежів за весь попередній період дії Договору у матеріалах справи відсутній.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Як зазначалося вже судом вище, між ПрАТ «Харківенергозбут» (постачальник) та ОСББ «Панасівська Слобода» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №734/050064 від 01.01.2019 (далі — Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався постачати споживачу електричну енергію, а споживач зобов`язався оплачувати її вартість на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 1 Комерційної пропозиції №9, що є додатком до Договору, сума коштів, яку має оплатити споживач, визначається як добуток фактичного обсягу спожитої електричної енергії на діючу ціну у розрахунковому періоді.
Щодо доведеності розміру основного боргу, суд виходить з наступного. 
Первісний розрахунок позивача, доданий до позовної заяви від 21.04.2026, містить загальну суму нарахувань заборгованості - 39 523,68 грн та враховує здійснену відповідачем оплату у розмірі 17306,32 грн за спірний період. З урахуванням зазначених оплат позивач визначив суму боргу у розмірі 22 217,36 грн. Розрахунок суми боргу, доданий до відповіді на відзив від 26.05.2026, містить суму нарахувань 31 536,00 грн та вказує на оплату за спірний період 0,00 грн. Отже, з вищенаведеного убачається, що різниця між двома розрахунками у сумі нарахувань становить 7 987,68 грн, що відповідає сумі нарахування за вересень 2025, який позивач вилучив з другого розрахунку. 
Обґрунтування зазначених розбіжностей позивачем не надано, тому за таких обставин суд позбавлений можливості встановити достовірний розмір заборгованості відповідача на підставі суперечливих односторонніх розрахунків позивача.
Матеріали справи містять платіжні інструкції відповідача за спірний період на загальну суму 41169,20 грн., які були надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.
При цьому, позивач у первісному розрахунку визнав оплату лише 17 306,32 грн, з яких вирахував заявлену суму боргу 22 217,36 грн. Решта платежів відповідача зарахована позивачем на інші розрахункові періоди.
Позивач у розрахунку суми боргу, доданому до відповіді на відзив від 26.05.2026, включив до розрахунку платіжні інструкції №664 від 23.04.2026 на суму 5 655,00 грн та №665 від 23.04.2026 на суму 5 000,00 грн, які здійснені після спірного періоду та мають самостійне призначення платежу — відповідно «за березень 2026 року» та «заборгованість за попередній період».
Суд зазначає, що позивач у заяві від 01.06.2026 зазначає про три зарахування від 23.04.2026 на загальну суму 6 196,76 грн та одне зарахування від 30.03.2026 на суму 3 500,00 грн. 
Проте наявні матеріали справи неспростовно свідчать, що відповідач 23.04.2026 здійснив два окремі платежі: платіжну інструкцію №664 на суму 5 655,00 грн з призначенням «за березень 2026 року» та платіжну інструкцію №665 на суму 5 000,00 грн з призначенням «заборгованість за попередній період».
З платіжної інструкції №665 позивач зарахував 5000,00 грн (2 436,96 + 2 563,04). Оскільки у платіжній інструкції №664 боржником прямо визначено призначення платежу — «за березень 2026 року», у позивача були відсутні підстави на власний розсуд змінювати вказане призначення та спрямовувати частину коштів у розмірі 1 196,76 грн на погашення боргу за жовтень 2025. 
При цьому суд зазначає, що приписи п. 3 Комерційної пропозиції №9 як умова Договору про зарахування на найдавніший борг застосовується виключно за відсутності у платіжному документі зазначення розрахункового періоду, що у даному випадку місця не має.
У даному разі, в платіжних документах чітко зазначено призначення платежу із зазначенням періодів, за які вносилася плата відповідачем.
Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, саме боржник самостійно визначає, яке саме зобов`язання він виконує в момент здійснення платежу, і кредитор не має права в односторонньому порядку змінювати волевиявлення боржника, якщо призначення платежу вказано чітко.
Крім того, суд звертає увагу на наявні розбіжності та неузгодження у документах позивача: у розрахунку суми боргу від 26.05.2026 позивач відобразив, що вересень 2025 закритий платежами на загальну суму 7 987,68 грн, тоді як у заяві від 01.06.2026 вже знову зараховує платежі на вересень 2025, що суперечить попередньому розрахунку того ж позивача.
Отже, доводи позивача щодо зарахування платежів відповідача на власний розсуд є безпідставними.
Окремо суд звертає увагу на поведінку позивача під час розгляду даної справи. Так, у своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог позивачем було зазначено про те, що після відкриття провадження у справі відповідачем була частково сплачена заборгованість за договором за спірний період, а саме: 30.03.2026 відповідачем було сплачено 3500,00 грн. за вересень 2025; 23.04.26 відповідачем було сплачено 2436,96 грн. за вересень 2025; 23.04.26 відповідачем було сплачено 2563,04 грн. за жовтень 2025; 23.04.26 відповідачем було сплачено 1196,76 грн. за жовтень 2025. 
Зазначене не відповідає дійсності, оскільки провадження у даній справі відкрито - 27.04.2026, отже відповідачем вказані платежі були здійснені до подання позивачем даного позову до суду, тому зазначені позивачем обставини у своїй заяві не відповідають дійсності та викладені позивачем на свою користь.
Враховуючи вищенаведене, оскільки у даному разі позивачем не доведено розмір основного боргу (наявність заборгованості відповідачем спростована платіжними документами) та не підтверджено факт прострочення його оплати відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 12520,60 грн. задоволенню не підлягають.
Отже, позовні вимоги в частині заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають, як похідні, оскільки такі не можуть існувати за відсутності доведеного основного зобов`язання.
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, господарський суд виснує, що позовні вимоги ПрАТ "Харківенергозбут" безпідставні, не підтверджені наявними матеріалами справи та є такими, що повністю спростовані відповідачем, тому законні підстави для їх задоволення відсутні.
Отже, у задоволенні позову ПрАТ "Харківенергозбут" суд відмовляє повністю.
Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
З огляду на вищевикладене суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позову, покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -   

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України. 
Повне рішення складено "29" червня 2026 р. 

Суддя		Є.М. Жиляєв