Дата документу 29.06.2026	Справа № 1-200/07	
 	Провадження № 1-в/554/83/2026	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах заявника ОСОБА_4 про скасування арешту майна (в порядку КПК України 1960 року), накладеного постановою слідчого СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_5 від 05 вересня 2006 року у кримінальній справі № 1-200/07,
В С Т А Н О В И В :

29 квітня 2026 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах заявника ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту майна в порядку КПК України 1960 року, в якому покликається на таке. Згідно з постановою слідчого СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_5 від 05 вересня 2006 року у справі № 1-200/07 накладено арешт на майно ОСОБА_4 , а саме: 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 . Адвокат зазначає, що вказана постанова відсутня в нотаріальному архіві, що підтверджується листом Полтавського обласного нотаріального архіву від 15 квітня 2026 року. Водночас згідно з інформаційною довідкою від 01 квітня 2026 року, яка надана приватним нотаріусом ОСОБА_6 , підтверджується, що арешт було зареєстровано 09 жовтня 2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та не скасовано до теперішнього часу. ОСОБА_4 станом на дату реєстрації арешту дійсно був власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором міни від 19 грудня 1994 року, та перебував під досудовим під досудовим слідством, що стало підставою для накладення арешту слідчими органами. В подальшому вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 07 вересня 2007 року у справі № 1-200/07 ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання. При цьому питання щодо припинення арешту, накладеного постановою слідчого СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_5 від 05 вересня 2006 року судом, який постановив обвинувальний вирок, не вирішувалося. На теперішній час у власності ОСОБА_4 перебуває 1/4 частка квартири згідно з договором міни від 19.12.1994 та 1/12 частка квартири згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом. Відповідно до витягу від 26 квітня 2026 року підтверджується інформація, що наразі заявник не має незнятої чи непогашеної судимості, розшук відсутній. Враховуючи викладене, з покликанням на п. 9 розділу ХІ “Перехідні положення” КПК України 2012 року, ст. ст. 126, 324, 409, 411 КПК України 1960 року, представник заявника звернувся до суду за судовим захистом і вважає, що арешт майна необхідно скасувати в порядку, передбаченому КПК України (в редакції 1960 року). 
В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином.
Адвокат ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна за її відсутності та відсутності заявника ОСОБА_4 , клопотання підтримала в повному обсязі та просила задовольнити (а. с. 51).
Від прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_7 на адресу суду надійшла заява про розгляд клопотання без його участі (а. с. 52).
Суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 411 КПК України в редакції 1960 року неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, вважає можливим розглянути клопотання про скасування арешту майна за відсутності учасників провадження.
Розглянувши клопотання про скасування арешту майна, дослідивши додані до клопотання докази та наявні документи з кримінальної справи, суд дійшов до таких висновків.
Як вбачається з наявних матеріалів справи (а. с. 32), згідно з вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 07 вересня 2007 року у кримінальній справі №1-200/07 ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційних, розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на строк 1 рік 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, покладено на обвинуваченого виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Визнано ОСОБА_4 невинуватим за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано останнього за відсутністю в його діях складу вказаного злочину. Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні (а. с. 33-36). 
Водночас установлено, і це вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 470853075 від 01 квітня 2026 року, що 09 жовтня 2006 року за реєстраційним номером 3852527 реєстратором Першою полтавською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження у виді арешту нерухомого майна на підставі постанови про накладення арешту на майно б/н від 05.09.2006, СВ УСБУ в Полтавській області, слідчий ОСОБА_5 на об`єкт обтяження: 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 (а. с. 7).
З матеріалів клопотання слідує, що арешт був накладений на майно у кримінальній справі, досудове розслідування якої здійснювалось за положеннями КПК України 1960 року.
Згідно з п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України № 4651-VI від 13 квітня 2012 року, який набув чинності 19.11.2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у ст. ст. 126, 234 КПК України (в редакції 1960 року).
Відповідно до ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України (в редакції 1960 року).
Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому ст. ст. 248, 282 КПК України в редакції 1960 або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року).
Отже, питання про скасування арешту майна, який накладений в межах кримінальної справи, що вирішена в порядку КПК України (в редакції 1960 року) ухваленням судового рішення, вирішується судом, що постановив це рішення в порядку, визначеному ст. ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року).
Відповідно до ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішується судом, який постановив вирок.
Частиною 1 статті 409 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено що, всі питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» № 11 від 21 грудня 1990 року, в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року), суди вправі вирішувати, зокрема, такі питання, які виникають при виконанні вироків, внаслідок їх недоліків, в тому числі про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмову у позові або незастосовувані конфіскації вироком ці заходи не скасовані.
Статтею 411 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що суди в праві вирішувати питання, які вникають при виконанні вироку , зокрема, про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна.
Отже, питання скасування арешту майна, накладеного до набрання чинності новим Кодексом (2012 року), необхідно розглядати за правилами КПК України (в редакції 1960 року).
Як зазначено вище, підставою арешту майна заявника вказано постанову про накладення арешту на майно б/н від 05 вересня 2006 року слідчого СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_5 , саме такі відомості про арешт внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційним витягом з ДРРП (а. с. 9, 10, зворотній бік).
Арешт стосується 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у приватній власності заявника ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору міни від 19 грудня 1994 року (а. с. 8) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2026 року на 1/12 частинку вказаної квартири (а. с. 9).
Згідно з повідомленням Полтавського обласного державного нотаріального архіву № 695/01-14 від 15 квітня 2026 року постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 , винесену 05 вересня 2006 року СВ СБУ в Полтавській області, не виявлено (а. с. 11).
Як вбачається з вироку Октябрського районного суду міста Полтави від 07 вересня 2007 року у кримінальні справі № 1-200/07, який набрав законної сили 24 вересня 2007 року, у його резолютивній частині суд не вирішив питання про майно, що належить ОСОБА_4 .
Також із аналізу резолютивної та мотивувальної частин вироку суду вбачається, що в суді не заявлявся і не розглядався цивільний позов; не застосовувалась конфіскація або спеціальна конфіскація; не вирішувалося питання про арешт майна, накладений на досудовій стадії; не надано будь-якої оцінки забезпечувальним заходам, накладеним на досудовій стадії; відсутні будь-які висновки суду щодо необхідності подальшого обмеження права власності засудженого.
Відповідно до ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) суд, постановляючи вирок, зобов`язаний вирішити, зокрема, питання щодо речових доказів, забезпечувальних заходів та інших процесуальних обмежень.
Однак у даному випадку доля арешту майна судом не вирішена, у вироку не відображена, після завершення провадження не скасована.
Таким чином, арешт існує понад 18 років автономно, без процесуальної мети та без будь-якого судового контролю.
Враховуючи, що кримінальне провадження завершено вироком суду, арешт майна втратив процесуальне призначення і перешкоджає реалізації прав заявника, а підстави, що були причиною накладення арешту, відпали, тому суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог клопотання щодо скасування такого арешту.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне усунути допущений недолік у резолютивній частині судового рішення, скасувавши арешт майна, накладений на підставі постанови слідчого СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно б/н від 05 вересня 2006 року, а саме на 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у власності ОСОБА_4 .
Отже, враховуючи викладене, а також відсутність на теперішній час правових підстав для арешту майна належного ОСОБА_4 на праві власності, клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. ст. 273, 324, 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року), суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах заявника ОСОБА_4 про скасування арешту майна (в порядку КПК України 1960 року) - задовольнити.
Скасувати арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови слідчого СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_5 б/н від 05.09.2006 про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 3852527 від 09.10.2006.

На постанову може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) діб з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд міста Полтави.

Суддя   ОСОБА_1