Справа № 302/696/26 Провадження № 3/302/216/26  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
  01 червня 2026 року 	  селище Міжгір`я 	

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Готра В. Ю., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
у с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № ПП 015193 від 15.05.2026, то цього ж дня о 12:40 год на автодорозі Р-21 «Долина-Хуст» 65 кілометр ОСОБА_1 на транспортному засобі «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , надав послуги з перевезення шістьох пасажирів на замовлення без отримання ліцензії, передбаченої пунктом 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим порушив вимоги ч. 1 ст. 164 КУпАП.
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення додані: - копія направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 08.05.2026 за № ЕНР000648 на період із 11.05.2026 по 17.05.2026 (а.с.6); - фото (а.с.7,8); - копії посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 (а.с.9,10); - копію протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 01325-00197-25 від 28.04.2025 щодо транспортного засобу «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 (а.с.11); - письмові додаткові обґрунтування до матеріалів справи старшого державного інспектора ВДК на НТ Управління ДН (К) у Закарпатській області (а.с12,13).
На розгляд суддею справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча був своєчасно сповіщений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.14) та його присутність на розгляді справи за приписами ч. 2 ст. 268 КУпАП не є обов`язковою. Водночас захисником ОСОБА_1 - адвокатом Васильчуком А. Ю. подано до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання від 01.06.2026 про розгляд справи за його та ОСОБА_1 відсутності та про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи, окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення, не містять жодних доказів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, суддя доходить таких висновків.
Згідно приписів статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в статті 251 КУпАП.
Суддя, відповідно до положень статті 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Про легітимність здійснення господарської діяльності свідчить видане в установленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття такою діяльністю особою, яка не отримала в установленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, а так само без одержання ліцензії чи дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом, є об`єктивною стороною правопорушення. 
Відповідно до пункту 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підлягають ліцензуванню вид господарської діяльності щодо перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. 
За змістом ст. 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом; якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.
Частиною 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензуванню підлягає господарська діяльність з перевезення пасажирів та/або міжнародних перевезень вантажів, перевезень небезпечних вантажів автомобільним транспортом, зокрема, внутрішніх перевезень пасажирів автобусами, крім перевезення підприємствами своїх працівників, перевезення школярів чи студентів; внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; міжнародних перевезень пасажирів автобусами; міжнародних перевезень пасажирів на таксі; міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення. Ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів тощо.
Тобто, з наведених вище вимог законодавства вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є, зокрема наявність ліцензійних документів на право перевезення пасажирів.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із указаних елементів виключає склад правопорушення взагалі.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для висновку про винуватість особи, якщо не підтверджений іншими доказами.
Суддя констатує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про діяння ОСОБА_1 , які б містили ознаки об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, оскільки у матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, передбачені ст. 251 КУпАП, в підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, а саме: показання/пояснення свідків, фото-, відеофіксації факту вчинення правопорушення чи інших «поза розумним сумнівом» доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 до даного правопорушення. При цьому додані до матеріалів справи лише дві копії фотографій, на одній з яких зображений автомобіль «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , в якому не видно про наявність у ньому пасажирів, а на іншій фотографії без дату і часу, хоч і зображені пасажири, однак не видно, що це саме той автомобіль, яким керував ОСОБА_1 того дня (а.с.7,8).
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган. Водночас особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення правопорушення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно з національним законодавством Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть уважатися такими в світлі положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ указав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»), заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Принцип презумпції невинуватості відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на суворість застосованої до неї санкції (рішення у справах «Lutz v. Germany», § 182; «Schmautzer v. Austria»; «Malige v. France» «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).
Винуватість особи в учиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Як уже зазначалося вище, належних фото- чи відеофіксації факту вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення, показань свідків чи взагалі будь-яких інших доказів, які б несуб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_1 цього правопорушення, що ставиться йому у провину та яке ним заперечується, матеріали справи не містять.
Ураховуючи відсутність об`єктивних доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про існування події правопорушення в об`єктивній дійсності, суддя доходить висновку про недоведеність самого факту події правопорушення та недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Отже, з точки зору достатності доказів матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності самої події та наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за викладених у протоколі обставин. А відтак усі сумніви і припущення стосовно наявності в його діях складу адміністративного правопорушення за положеннями ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись на його користь, оскільки суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен дійти висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, його винуватість не підтверджуються зібраними у справі доказами, що у свою чергу, з огляду на наведені вище норми та обставини, свідчить про відсутність події і складу цього адміністративного правопорушення за вказаних у протоколі обставин.
Як регламентує ст. 283 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з постанов, зокрема про закриття справи за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.
З урахуванням викладено провадження у цій справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Керуючись статтями 247, 268, 283-285, 294 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів із дня її винесення через Міжгірський районний суд Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

 Суддя В. Ю. Готра