Справа №461/3743/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року  суддя Галицького районного суду м. Львова Волоско І.Р., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів.
В обґрунтування даного позову вказує на те, що 29.03.2024 року між ОСОБА_1 – надалі позивач та АТ «Ідея Банк» - надалі банк/відповідач було укладено договір кредиту № М32.34007.010836794. Відповідно до пп. 1.1.-1.4. договору кредиту № М32.34007.010836794 від 29.03.2024 року, банк надає клієнту кредит на споживчі цілі, а клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту – мобільний ; сума кредиту - 750000 гривень; строк кредиту - 36 місяців зі ставкою 89,00 % річних. Позивач при оформленні кредиту повідомив свій діючий статус, що є діючим військовослужбовцем. Позивач щомісячно погашав суму кредиту. Всього стягнуто банком відстоків поза межами тіла кредита 10 722,48 грн. Таким чином в рахунок погашення кредиту позивач сплатив банку 91 098,55 грн. Фактично, сім платежів по кредиту на загальну суму 46476,07 позивач сплати під час проходження служби по 05.10.2024 року. Таким чином, 46476,07 було сплачено під час проходження служби. Решту тіла кредиту 75000,00 – 46467,07=28 523,93 було сплачено протягом п`яти місяців після завершення військової служби. Отже враховуючи, що загалом було сплачено 91 098,55, з яких 46 476,07 під час проходження служби та 91 098,55-46476,07= 44 622,48 після завершення служби протягом п`яти місяців. Таким чином, позивачем протягом п`яти місяців після завершення служби було сплачено загалом 44 622,48, з яких тіло кредиту в сумі 28 523,93 за період після завершення служби та (44 622.48-22 523,93)= 22 098,55 проценти по кредиту з суми 28 523,93, яка виплачувалася вже після завершення військової служби, потягом п`яти місяців. На думку позивача, він підпадає під дію Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» і банк неправомірно нарахував йому відсотки.
У зв`язку з наведеним, просить суд визнати дії Акціонерного товариства «Ідея Банк» щодо нарахування та погашення процентів за кредитним договором № М32.34007.010836794 від 29.03.2024 року – незаконними , зобов`язати відповідача списати нараховані проценти за кредитним договором та здійснити перерахунок кредитної заборгованості на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та визнати Договір кредиту № М32.34007.010836794 від 29.03.2024 року припиненим в зв`язку з повним виконанням грошового обов`язку.
Ухвалою суду від 27 травня 2026 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не надано документального підтвердження того, що у період обумовленого договором строку нарахування відсотків , він був військовослужбовцем, який брав або бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а тому просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що він належним чином виконав грошове зобов`язання, а саме своєчасно щомісяця погашав тіло кредиту, натомість банк грошові суми, які сплачувалися позивачем обліковував виключно на погашення процентів за кредитом, що вбачається із виписки руху коштів по рахунку за період з 29.03.2024 року по 10.07.2025 року, тому у позивача, через неправомірні дії банку, виникла заборгованість за кредитом, станом на 02.06.2026 року у розмірі 50 579,15 грн. Вважає, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом на підставі ч.15 ст.4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в період проходження служби по 10.10.2024 року, оскільки дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 29.03.2024 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту № М32.34007.010836794. Відповідно до пп. 1.1.-1.4. договору кредиту № М32.34007.010836794 від 29.03.2024 року, банк надає клієнту кредит на споживчі цілі, а клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту – мобільний ; сума кредиту - 750000 гривень; строк кредиту - 36 місяців зі ставкою 89,00 % річних. 
Позивач був мобілізований до ЗСУ на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». 
Позивач ОСОБА_1 з 24.02.2022 року по 04.05.2022 року проходив службу у в/ ч НОМЕР_1 . З 05.05.2022 року по 21.11.2022 року проходив службу у в/ч НОМЕР_2 . 
З 23.11.2022 року по 17.01.2023 року проходив службу у в/ч НОМЕР_3 . 
Закінчував військову службу позивач в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28.08.2024 року по 10.10.2024 року та був звільнений з військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 з виключенням з військового обліку за віком. 
Доказами даної обставини є відповідні записи у військовому квитку серії НОМЕР_4 виданий 12.11.1982 року. 
Позивач при оформленні кредиту повідомив свій діючий статус, що є діючим військовослужбовцем. 
Дані обставини, позивач повідомив при заповненні анкети при оформленні кредиту. 
Як вбачається з матеріалів справи, озивач щомісячно погашав суму кредиту, що підтверджується копіями квитанцій.
Разом із цим, з виписки руху коштів по рахунку за період з 29.03.2024 року по 10.07.2025 року вбачається, що з грошових сум, сплачених позивачем за кредитним договором, утримувались проценти за кредитом. 
Відповідно до вказаної банківської виписки, відповідач обліковує заборгованість за кредитним договором в розмірі 159 098,48 грн. 
Вважає, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом на підставі ч.15 ст.4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в період проходження служби по 10.10.2024 рок.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Між позивачем та відповідачем існують кредитні правовідносини. 
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
В той же час, частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву», доброволець територіальної оборони - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах протягом останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до добровольчого формування територіальної громади. Добровольче формування територіальної громади воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони. 
Згідно із ч. 2 ст. 24 вказаного Закону, на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 
Відповідно статті 3 частини 1 п. 4 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( далі Закон) дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України. 
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Крім цього, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
З врахуванням викладеного, позивач зазначає, що у нього наявні пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави». 
Підпунктом 3 п. 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. 
Разом з цим, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) Закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц.
Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває. З урахуванням сформованої та послідовної практики Верховного Суду, а також правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 листопада 2025 у справі № 754/947/22, документи, що підтверджують проходження особою військової служби, зокрема довідка з місця служби, військовий квиток, витяги з наказів командування, а також інші офіційні документи, видані уповноваженими органами, можуть визнаватися належними та допустимими доказами перебування особи у складі Збройних Сил України в період дії воєнного стану. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі наголосила, що сам факт перебування особи на військовій службі під час воєнного стану є юридично значущою обставиною, яка підлягає врахуванню судом при вирішенні процесуальних та матеріально-правових питань. Суд зобов`язаний здійснювати всебічну, повну та об`єктивну оцінку таких доказів у їх сукупності з іншими матеріалами справи, з урахуванням часу їх видачі, змісту, обсягу відомостей, що в них містяться, їх узгодженості між собою, а також з урахуванням конкретних обставин справи та принципів змагальності, справедливості й розумності. Такий підхід, за висновком Великої Палати, забезпечує баланс між процесуальною економією, правом особи на доступ до правосуддя та необхідністю належного захисту прав і законних інтересів військовослужбовців у період виконання ними конституційного обов`язку щодо захисту держави. 
Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №754/947/22 має системний та орієнтуючий характер для судів усіх інстанцій і підлягає обов`язковому врахуванню при вирішенні спорів, у яких встановлення факту проходження військової служби в умовах воєнного стану має істотне юридичне значення. 
Встановлено, що позивач є учасником бойових дій з 2016 року та інвалідом війни 3 групи з 2023 року. Інвалідність позивач отримав під час проходження військової служби в 2023 році. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , що був призваний під час мобілізації на проходження військової служби, що підтверджується військовим квитком, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором, оскільки на позивача поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Отже, позивач є суб`єктом відповідних гарантій, та дії банку щодо нарахування та стягнення процентів по кредиту є незаконними. 
Представник відповідача АТ «Ідея Банк» вважає, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом на підставі ч. 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 426/4264/19, провадження № 61-1565св23 зазначав про таке. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України "Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Статтю 14 цього Закону було доповнено підпунктом 3 пункту 4 частини п`ятнадцятої відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року № 1275-VII. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014№ 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. 
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Таким чином, на позивача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, тому АТ «Ідея Банк» під час дії особливого періоду не мав права нараховувати відсотки.
За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відтак, позивачу достатньо підтвердити факт проходження військової служби належними доказами.
Суд зазначає, що перелік документів із листа Міноборони не є вичерпним.
З матеріалів справи вбачається, що позивач подав військовий квиток; документи про проходження служби; посвідчення інваліда війни; зазначив, що був мобілізований і проходив службу до 10.10.2024. 
Законодавством не визначено вичерпного переліку документів, які підтверджують статус члена добровольчого формування територіальної громади та право на відповідні соціальні гарантії. При цьому, надана позивачем копія військового квитка є належними та допустимими доказами права позивача на пільги, з урахуванням вищезазначених норм права.
Наявність у позивача статусу учасника бойових дій та інваліда війни свідчать про його участь у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду
Записами у військовому квитку позивача підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно перебував на військовій службі. Крім того, позивач має статус інваліда війни (копія відповідного посвідчення та копія військового квитка містяться у матеріалах справи).
Таким чином, позивач відноситься до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. 
Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. 
Зазначене вище щодо правильного застосування положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повністю узгоджується з правовими висновками, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при застосуванні норм права у спірних правовідносинах, що викладені в таких постановах: від 21 лютого 2018 року у справі №306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18); від 30 травня 2018 року у справі №521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18); від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18); від 10 січня 2019 року у справі № 327/353/16-ц (провадження № 61-25229св18); від 04 вересня 2019 року у справі №554/10264/17 (провадження № 61-42778св18); від 18 січня 2023 року справа № 642/548/21 (провадження № 61-9565св22).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач, як військовослужбовець, має право на пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому нарахування процентів за користування кредитом у період проходження ним військової служби є неправомірним, а тому слід зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № М32.34007.010836794 від 29.03.2024 року шляхом зарахування сплачених позивачем у період проходження військової служби коштів у рахунок погашення основної суми кредиту (тіла кредиту) та списання нарахованих за цей період процентів за користування кредитом.
Разом із цим, суд вважає, що вимога про визнання кредитного договору припиненим задоволенню не підлягає, оскільки без проведення такого перерахунку неможливо встановити факт повного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором.
Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.
Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, у сумі 1331,2 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 247, 258, 259, 236-265, 351 – 355 ЦПК України, ст.ст. 526 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № М32.34007.010836794 від 29.03.2024 року шляхом зарахування сплачених ОСОБА_1 у період проходження ним військової служби коштів у рахунок погашення основної суми кредиту (тіла кредиту) та списання нарахованих за цей період процентів за користування кредитом.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; код ЄДРПОУ 19390819) на користь держави України судовий збір у сумі 1331,2 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          І.Р. Волоско