П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/28807/25	
Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 січня 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Житомирській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 13 серпня 2025р. №212850009970 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 5.08.2025р., зарахувавши до її загального страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980 та період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 1.01.1983 по 25.04.2000.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у серпні 2025р. вона звернулась до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду заяви позивачки ГУ ПФУ в Житомирській області рішенням від 13 серпня 2025р. за №212850009970 відмовило у призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність необхідного страхового стажу -28 років.
Позивачка вважає вказану відмову протиправною та незаконною, а тому звернулася до суду із даним позовом. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 січня 2026р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 13 серпня 2025р. №212850009970 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 5.08.2025р., зарахувавши до її загального страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980 та період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 1.01.1983 по 25.04.2000.
Стягнуто з бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96грн.. 
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Житомирській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги, зміни рішення суду у резолютивній частині, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Частиною 4 ст.317 КАС України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що неналежне ведення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може призводити до обмеження конституційного права особи на соціальний захист, гарантованого статтею 46 Конституції України. Відповідачем не доведено, що позивачка у спірні періоди фактично не перебувала у трудових відносинах або не була членом колгоспу.
Крім того, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач виконав свій обов`язок щодо інформування позивача про необхідність подання додаткових документів для підтвердження стажу. За таких умов перекладення негативних наслідків ненадання додаткових документів виключно на позивача є неправомірним.
Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача в колгоспі мають бути зараховані до загального трудового стажу.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, дійшов правильного висновку щодо результату вирішення спору, однак у резолютивній частині допустив описку у номері трудової книжки позивачки.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 5.08.2025р. ОСОБА_1 звернулася до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.
Вищевказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Житомирській області.
13.08.2025р. рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області за №212850009970 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком. 
Відповідно до вказаного рішення до страхового стажу не зараховано, зокрема, періоди роботи відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980, оскільки на титульній сторінці виправлення імені заявника не завірено належним чином, а саме відсутня підстава.
До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 1.01.1983 по 25.04.2000, оскільки відсутні підстави внесення записів (документ, його номер і дата). Довідка щодо встановленого та виробленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві відсутня. Довідка про реорганізацію відсутня. Даний період частково зарахований до страхового стажу згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме з 1.01.1999 по 30.04.2000.
Не погодившись з даним рішенням, позивачка звернулася до суду.
Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.
Положеннями ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст.62 ЗУ від 5.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 (далі – Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020р. у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020р. у справі №446/656/17, від 21 травня 2020р. у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021р. у справі №683/3705/16-а.
Крім того, Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).
Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з п.4 Постанови КМУ від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як вбачається зі спірного рішення від 13 серпня 2025р. №212850009970, ГУ ПФУ в Житомирській області не зараховано до загального стажу періоди роботи позивачки:
- відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980р., оскільки на титульній сторінці виправлення імені заявника не завірено належним чином, а саме відсутня підстава;
- відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 1.01.1983р. по 25.04.2000р., оскільки відсутні підстави внесення записів (документ, його номер і дата). Довідка щодо встановленого та виробленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві відсутня. Довідка про реорганізацію відсутня. Даний період частково зарахований до страхового стажу згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме з 1.01.1999 по 30.04.2000.
Надаючи оцінку вказаному, судова колегія зазначає наступне.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975р. №310 (далі - Основні положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).
Згідно з пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
З аналізу вищевказаних норм слідує, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Щодо посилань відповідача про те, шо на титульній сторінці трудової книжки колгоспника від 11.09.1980р. наявне виправлення імені позивачки, яке не завірено належним чином, а саме відсутня підстава, то судова колегія зауважує, що відповідно до п.13 Основних положень відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках – іншу відповідальність.
Отже, з наведеного слідує, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а, відповідно до яких працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З огляду на наведені вище норми та висновки Верховного Суду у справах з подібних відносин, апеляційний суд зауважує, що неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Крім того, судова колегія зазначає, що право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ПФУ протиправно не зараховано позивачці періоди її роботи відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980р..
Щодо твердження органу ПФУ, що у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 у період з 1.01.1983р. по 25.04.2000р. відсутні підстави внесення записів (документ, його номер і дата). Довідка щодо встановленого та виробленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві відсутня. Довідка про реорганізацію відсутня. Даний період частково зарахований до страхового стажу згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме з 1.01.1999р. по 30.04.2000р., апеляційний суд зазначає наступне.
Як вбачається із трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , у періоді трудової діяльності позивачки з 1.01.1983р. по 25.04.2000р. наявні підстави внесення відповідних записів про прийняття в члени колгоспу, реорганізацію та звільнення: документи, на основі яких внесені такі записи, їх номери і дати.
З наведеного слідує, що твердження відповідача про те, що у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 у період з 1.01.1983р. по 25.04.2000р. відсутні підстави внесення записів не відповідають дійсності.
Окрім того, судова колегія звертає увагу, що на стор.18-21 трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 наявна інформація щодо встановленого та виробленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Як вже зазначалось вище, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Таким чином, у позивачки відсутній обов`язок додатково подавати довідку щодо встановленого та виробленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, оскільки така інформація зазначена в її трудовій книжці серії НОМЕР_2 .
Крім того, судова колегія вважає слушним зауваження суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач виконав свій обов`язок щодо інформування позивача про необхідність подання додаткових документів для підтвердження стажу. За таких умов перекладення негативних наслідків ненадання додаткових документів виключно на позивача є неправомірним.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в заяві, поданій в електронній формі через вебпортал зазначені дані паспорту НОМЕР_3 від 2.03.1999р., що не відповідають доданому паспорту - MP331029 від 28.10.2010р., колегія суддів вказує, що спірним питання у даній справі є не зарахування періодів роботи позивачки до загального страхового стажу, а не питання відповідності персональних даних позивачки у Реєстрі застрахованих осіб.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ в Житомирській області протиправно не враховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980р. та період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 з 1.01.1983р. по 25.04.2000р..
Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
Водночас, апеляційним судом було встановлено, що ГУ ПФУ в Житомирській області у рішенні про відмову у призначенні пенсії було допущено описку у номері трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , замість правильного - № НОМЕР_4 , при цьому, суд першої інстанції на вказане увагу не звернув та допустив описку у п.3 резолютивної частини рішення суду, у зв`язку із чим судова колегія вважає за необхідне її виправити. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, 3 пункт резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині номеру трудової книжки колгоспника УКР, а саме з № НОМЕР_5 на № НОМЕР_4 , в іншій частині судове рішення - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,317,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 січня 2026р. змінити, виклавши третій пункт резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 5.08.2025р., зарахувавши до її загального страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980р. та період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 з 1.01.1983р. по 25.04.2000р.».
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

Г.П. Казанчук