ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р. 	Справа № 520/18320/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 20.10.25 по справі № 520/18320/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства оборони України  третя особа  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – Міноборони, відповідач), третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , третя особа), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 27.12.2024 року № 48/в щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 27.12.2024 № 48/в (далі – Рішення № 48/в, спірне рішення), яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги (далі – ОГД) у зв`язку зі смертю його батька - ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) з підстав пропуску позивачем трирічного строку на звернення з відповідною заявою, оскільки відповідачем не враховано те, що первинно 05.09.2023, тобто у межах установлених законом строків, в інтересах ОСОБА_1 до третьої особи з відповідною заявою зверталась його матір – ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ), однак, вказане звернення не було розглянуто до початку серпня 2024 року, коли ІНФОРМАЦІЯ_3 у телефонному режимі вперше повідомив про відсутність підстав для нарахування спірної ОГД за заявою ОСОБА_3 , так як станом на день її подання – 05.09.2023 ОСОБА_1 був повнолітнім та мав звертатись особисто. 
На переконання позивача, таке тривале зволікання третьої особи та пізнє інформування про відсутність підстав для нарахування спірної ОГД зумовило несвоєчасне звернення ОСОБА_1 із заявою від свого імені, та у результаті призвело до протиправної відмови у призначенні та виплаті належних йому сум з підстав пропуску трирічного строку, які у спірних правовідносинах від нього не залежали.
Наполягав, що заява ОСОБА_3 від 05.03.2023 подавалась вчасно, в інтересах ОСОБА_1 , оскільки на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги – дату смерті батька, позивач був неповнолітнім та перебував на утриманні померлого, адже навчався на денній формі навчання, крім того, перебував під тимчасовим захистом у країнах ЄС внаслідок військової агресії РФ проти України. 
З огляду на викладене, стверджував, що формальний підхід не повинен перешкоджати реалізації права позивача на належний соціальний захист як члена сім`ї померлого військовослужбовця, а тому Рішення № 48/в підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позов задоволенню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі №520/18320/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітряних сил України, 6, м. Київ, 03168, код 000340022), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 27.12.2024 року № 48/в щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням висновків суду по даній справі в частині пропуску строку на звернення із відповідною заявою.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі № 520/18320/25 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про правомірність Рішення № 48/в та відсутність підстав для його скасування, оскільки позивач звернувся з заявою про виплату ОГД поза межами встановленого законом трирічного строку для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, що є законною підставою для відмови йому у призначенні такої допомоги.
Зауважив, що чинним законодавством не передбачено продовження, поновлення або зміна встановленого законом строку (три роки) для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги.
Стверджував, що з 01.05.2021 - дати смерті солдата ОСОБА_2 , його неповнолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до норм статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) набув права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, отже, саме з 01.05.2021 і до 03.06.2022 - дати досягнення повноліття ОСОБА_1 , його мати - ОСОБА_3 , як його законний представник мала право і об`єктивну можливість протягом більше ніж року реалізувати право неповнолітнього сина на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, звернувшись з відповідною заявою в його інтересах, однак, без поважних на то причин, цього не здійснила, що свідчить про безпідставність доводів, викладених у позові.
Зазначив, що нормами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі – Порядок № 975) на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки та на Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, не покладено обов`язку спонукати осіб, що мають право на призначення та отримання ОГД, реалізовувати таке право шляхом подання заяв у визначені Законим № 2011-ХІІ строки, у зв`язку з чим, позивач мав особисто проявити достатню зацікавленість та подати заяву у межах встановленого трирічного строку.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування відзиву підтримав правову позицію, викладену у позовній заяві, та додатково зазначив, що законодавством дійсно встановлено трирічний строк на реалізацію права на отримання ОГД, проте, не встановлено обов`язку звертатися з відповідною заявою негайно після смерті особи. Зауважив, що позивач та його матір не могли передбачити початок війни, необхідність вживання заходів для збереження свого життя, проблеми з оформленням документів, та бездіяльність третьої особи в частині своєчасного належного роз`яснення позивачу необхідності особистого звернення за виплатою ОГД, а тому твердження відповідача про можливість реалізувати матір`ю позивача права на отримання ОГД з 01.05.2021 по 03.06.2022 року (до повноліття позивача) є некоректним.
Звернув увагу, що інших підстав відмови у призначенні та виплаті ОГД у спірному рішенні не зазначено, що свідчить про формальність здійсненої відповідачем відмови.
В іншій частині, зміст відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 09.06.2021 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 589 від 19.02.2024 травма солдата ОСОБА_2 , яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , пов`язана з проходженням військової служби.
ОСОБА_1 є сином загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
05.09.2023 ОСОБА_3 (мати позивача) звернулась із заявою на отримання грошової допомоги в інтересах сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із смертю батька - солдата ОСОБА_2 .
09 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька ОСОБА_2 .
За результатом розгляду заяв та доданих документів, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 27 грудня 2024 року прийнято рішення, оформлене витягом із протоколу № 48/в, відповідно до якого, за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 09.08.2024 та ОСОБА_3 від 05.09.2023 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Підставою для відмови став висновок про те, що на момент звернення ОСОБА_3 в інтересах сина ОСОБА_1 останній досяг повноліття, а ОСОБА_1 , у свою чергу, звернувся із заявою після спливу трирічного строку на звернення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування Рішення № 48/в щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки саме бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка полягала у несвоєчасному складанні та поданні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 05.09.2023, призвела до порушення строків подачі заяви ОСОБА_1 , а Міністерство оборони України, в свою чергу, не забезпечило належного контролю за розглядом поданої заяви та, не усунувши допущені порушення, прийняло рішення про відмову у виплаті одноразової допомоги ОСОБА_1 , чим порушило його право на отримання належних сум ОГД.
В якості належного способу захисту порушених прав позивача, судом обрано зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до Закону № 201-ХІІ, Порядку № 975 з урахуванням висновків суду по даній справі в частині пропуску строку на звернення із відповідною заявою.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити виплату ОГД ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про дискреційність повноважень відповідача у питаннях виплати одноразової грошової допомоги.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На виконання приписів частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом № 2011-XII.
Так, положеннями статті 1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За приписами пункту 1 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено статтею 16-1 Закону № 2011-XII.
Відповідно до пункту 1 статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Положеннями пунктів 1, 6, 8, 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції станом на 01.05.2021 – день виникнення права у позивача на отримання ОГД) визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання покладених Законом № 2011-XII повноважень, Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок № 975.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 4 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 975 одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) призначається і виплачується:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі смерті військовослужбовця або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадку, передбаченому підпунктом 2 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть;
у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
У разі відмови однієї з осіб, зазначених у пункті 9 цього Порядку, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 32 цього Порядку, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках.
Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за наявності особистого розпорядження виплачується особі (особам), на користь якої (яких) складено особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в особистому розпорядженні. У таких випадках розмір часток обраховується із суми, що залишилася після виплат особам, визначеним абзацом другим пункту 8 цього Порядку.
У разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна з таких осіб у строк, встановлений пунктом 32 цього Порядку, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, у рівних частках.
Особи, які мають право на одноразову грошову допомогу, можуть відмовитися від її призначення та отримання шляхом подання особистої заяви, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України “Про нотаріат”. Відмова від призначення та отримання одноразової грошової допомоги від імені малолітніх, неповнолітніх дітей загиблої (померлої) особи, а також недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, не допускається (пункти 14, 15 Порядку № 975).
Згідно з пунктом 16 Порядку № 975 особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 975 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.
У разі подання заяви в паперовій формі до неї додаються копії документів разом з оригіналами (для посвідчення цих копій), а у разі подання заяви засобами електронної пошти заява та копії документів подаються з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.
До заяви додаються завірені копії документів згідно переліку.
Уповноважений орган під час оформлення документів для призначення одноразової грошової допомоги до поданих заявником копій документів додатково подає:
витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;
завірену копію особистого розпорядження (за наявності) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках.
Пунктом 23 Порядку № 975 визначено, що керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.
Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.
Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 975 виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.
З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що у разі настання обставин, передбачених статтею 16 Закону № 2011-ХІІ, усім особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, така призначається і виплачується рівними частками, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Розмір такої винагороди визначається, зокрема Порядком № 975, а розпорядник бюджетних коштів, під час дії воєнного стану, у тримісячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання. У разі ухвалення рішення про призначення одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється у порядку черговості. При цьому, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується відповідачем по справі, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , як син загиблого ІНФОРМАЦІЯ_6 солдата ОСОБА_2 , відповідно до норм статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Однак, відповідач вважає, що оскільки з дати смерті батька позивача до дати звернення останнього з заявою про виплату спірної допомоги минуло більше трьох років він втратив можливість реалізувати своє право на її отримання.
Так, з наявного у матеріалах справи свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09.06.2021 вбачається, що датою смерті батька позивача є ІНФОРМАЦІЯ_6 , що відповідно до пункту 3 Порядку № 975 є і днем виникнення права позивача на призначення одноразової грошової допомоги.
Отже, виходячи з приписів пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції станом на дату смерті ОСОБА_2 ) трирічний строк для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 закінчився 01.05.2024.
На переконання суду першої інстанції, саме бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягала у несвоєчасному складанні та поданні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 05.09.2023, призвела до порушення строків подачі заяви ОСОБА_1 , визначених пунктом 23 Порядку № 975, а Міністерство оборони України, в свою чергу, не забезпечило належного контролю за розглядом поданої заяви та, не усунувши допущені порушення, прийняло рішення про відмову у виплаті одноразової допомоги ОСОБА_1 .
Колегія суддів зауважує, що відповідно до наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження НОМЕР_5 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , отже, 03.06.2022 він досяг повноліття, а відтак, станом на 05.09.2023 - дату звернення ОСОБА_3 із заявою про виплату їй на сина (позивача) одноразової грошової допомоги останній - був повнолітньою особою у віці 19 років. Будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали звернення позивача безпосередньо з заявою про виплату спірної допомоги ані у позові ані в інших документах ОСОБА_1 не наводить.
Разом з цим, вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, оцінка їм не надавалася.
Відповідно до статті 30 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з приписами частини 1 статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
У той же час, відповідно до частини 1 статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх дітей.
Тобто, у розумінні приписів статей 30, 34 ЦК України, станом на 05.09.2023, позивач мав повну цивільну дієздатність та міг особисто, а не через його матір, звернутись до третьої особи із заявою про призначення спірної ОГД з наданням необхідних документів.
Жодних доказів обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_1 станом на дату звернення ОСОБА_3 із заявою про виплату їй на сина ( ОСОБА_1 ) одноразової грошової допомоги - 05.09.2023, позивачем до матеріалів справи не надано.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на дату смерті солдата ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та встановлений частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII кінцевий строк, протягом позивач може реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, (протягом трьох років з дня виникнення такого права), звернення позивача з відповідною заявою повинно було бути не пізніше 01.05.2024, однак мало місце лише 09.08.2024.
Звернення мати позивача ОСОБА_3 в його інтересах 05.09.2023 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги та отримання лише на початку серпня 2024 року за наслідками розгляду такої заяви інформації, що таку заяву має подавати саме син, який є повнолітнім, не є обставиною, яка б свідчила про поважність причин пропуску трирічного строку, встановленого пунктом 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції станом на дату смерті ОСОБА_2 ), оскільки повноліття ОСОБА_1 досяг ІНФОРМАЦІЯ_9 . При цьому, раніше ніж 05.09.2023 (зокрема у період з 01.05.2021 і до 02.06.2022 включно) мати ОСОБА_3 , як його законний представник, до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою отримання спірної допомоги не зверталася.
У свою чергу строки розгляду звернення, поданого неналежною особою, не змінюють обставини пропуску трирічного строку звернення особисто позивачем.
Колегія суддів наголошує, що Законом № 2011-ХІІ встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.
Встановлення законом обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/2517/18, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права і таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.
Водночас, позивачем не наведено жодних доводів щодо наявності об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до уповноваженого органу для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 у період з ІНФОРМАЦІЯ_6 (дати смерті ОСОБА_2 ) по 01.05.2024 (трирічний строк, установлений статтею 16-3 Закону № 2011-XII).
В контексті вказаної справи, колегія суддів зазначає, що на необхідності безумовного застосування строку під час прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до положень Закону № 2011-XII неодноразово наголошувалося у постановах Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19, від 22 жовтня 2020 року у справі № 711/1837/18 та від 2 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.00695, а також у постанові Верховного Суду від 06.08.2021 у справі № 480/4365/20.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що звернувшись 09.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про призначення та виплату спірної ОГД, позивач пропустив встановлений пунктом 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ трирічний строк для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, що є законною підставою для відмови йому у призначенні такої допомоги.
З огляду на викладене, Рішення № 48/в у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, за його заявою від 09.08.2024 є обґрунтованим і законним, оскільки прийнято відповідачем на підставі і з додержанням діючих норм матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень статей 16, 16-3 Закону № 2011-XII знайшли своє підтвердження.
За правилами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі № 520/18320/25 в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
З огляду на результат апеляційного перегляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі № 520/18320/25 в частині задоволення позовних вимог - скасувати.
Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	О.А. Спаскін   С.П. Жигилій