ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4768/26 Справа № 204/12562/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 лютого 2026 року у складі судді Книш А.В.
у справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 2024 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви А560СТ155101346499, з відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 17000,00 грн. строком на 36 місяців на споживчі потреби зі сплатою процентів 75,00% на рік, що сплачується щомісяця у розмірі 1208,23 грн. та пені у розмірі 0,07%, зазаначені в заяві та умовах надання кредиту “Швидка готівка”.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 25 листопада 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 20118,95 грн., яка складається із: залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15628,26 грн., залишку простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4292,96 грн., залишку заборгованості за пенею у розмірі 197,73 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 лютого 2026 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №А560CT155101346499 від 13 листопада 2024 року, яка виникла станом на 25 листопада 2025 року та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14718,44 грн., простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 909,82 грн., заборгованості по процентам на поточну заборгованість у розмірі 368,47 грн., заборгованості по процентам на прострочену заборгованість у розмірі 3924,49 грн., всього 19921,22 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитним коштами, оскільки фактично отримані та використані останнім кошти в добровільному порядку не повернуті. Оскільки на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, з урахуванням положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відсутні підстави для стягнення заборгованості за пенею.
Не погодившись з рішенням суду в частині задоволеного позову, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову. Вказує, що позов АТ «Акцент-Банк» не відповідає вимогам, викладеним у статтях 175,177 ЦПК України, у справі взагалі не було відкрито провадження. Вказує, що договір А560CT155101346499 від 13 листопада 2024 року у паперовому вигляді, з підписами сторін та печаткою установи, який би відповідав вимогам частини першої статті 12 Закону України “Про споживче кредитування” надано не було, а тому наявні підстави вважати його нікчемним.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволеного позову, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із статтею 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що 13 листопада 2024 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви А560СТ155101346499, з відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого АТ «Акцент-Банк» надало ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 17000,00 грн. строком на 36 місяців на споживчі потреби зі сплатою процентів 75,00% на рік, що сплачується щомісяця у розмірі 1208,23 грн.
Відповідач підтвердила, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір.
З меморіального ордеру від 13 листопада 2024 року та виписки по кредиту вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти.
На підтвердження позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого заборгованість станом на станом на 25 листопада 2025 року складає 20118,95 грн., з якої: залишок заборгованості за тілом кредиту - 15628,26 грн., залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту - 4292,96 грн., залишок заборгованості за пенею -197,73 грн.
За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернуті, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, що свідчить про порушення прав банку та наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність позову вимогам, викладеним у статтях 175,177 ЦПК України, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції ретельно досліджувалося питання відповідності позову вимогам ЦПК України, що підтверджується ухвалою від 27 листопада 2025 року, якою позов АТ «Акцент-Банк» було залишено без руху для виконання положень статей 175,177 ЦПК України.
Аргументи апеляційної скарги про не відкрите провадження у справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спростовується наявною у матеріалах справи ухвалою суду першої інстанції від 18 грудня 2025 року про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за позовом АТ "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що примірник договору у паперовому вигляді, з підписами сторін та печаткою установи, який би відповідав вимогам частини першої статті 12 Закону України “Про споживче кредитування” позивачу не було надано, а тому наявні підстави вважати його нікчемним, є необґрунтованими, оскільки даний договір був укладений в електронній формі, а правочин, підписаний за допомогою електронного підпису чи одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Всі інші доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у справі матеріалами, оскільки є належними та допустимими доказами того, що відповідач отримала кредитні кошти, користувалася ними, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів.
Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 17 червня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
М.О. Макаров