ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 910/9886/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

при секретарі судового засідання Овчинніковій Я.Д., 
за участю представників:
від позивача – Качур Т.В.,
від відповідача – Лисич Ю.В., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Керрот Бетон” на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі №910/9886/25 (суддя Смирнова Ю.М.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідертрансбудд” (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю “АТП ЛІДЕР”) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Керрот Бетон” про стягнення 513 294,97 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Лідертрансбудд” (далі – позивач, ТОВ “Лідертрансбудд”) звернулось до Господарського суду міста Києва (далі – суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Керрот Бетон” (далі – відповідач, ТОВ “Керрот Бетон”) про стягнення 513 294,97 грн, з яких: 480 515,77 грн основного боргу, 24 998,79 грн інфляційних втрат та 7 780,41 грн 3% річних.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих позивачем послуг з перевезення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі №910/9886/25 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 511 810 грн 00 коп., з яких: 480 515 грн 77 коп. основного боргу, 23 987 грн 76 коп. інфляційних втрат та 7 306 грн 47 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 6 141 грн 72 коп.; в іншій частині позову відмовити.
При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отримана них послуг.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що Акт надання послуг № 1574 від 20.12.2021 на суму 417 530,60 грн та Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 142 від 21.02.2022 на суму 17 557,03 грн та № 141 від 28.02.2022 на суму 55 428,14 грн, надані до позовної заяви, є підробленими.
В судовому засіданні представник апелянта – відповідача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між ТОВ “Лідертрансбудд” (Виконавець) та ТОВ “Керрот Бетон” (Замовник) був підписаний Акт надання послуг № 1574 від 20.12.2021 на суму 417 530,60 грн з ПДВ (автопослуги) з відтисками печаток товариств. Також сторони підписали електронними підписами Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 142 від 21.02.2022 на суму 17 557,03 грн з ПДВ (послуги з перевезення дорожніми транспортними засобами) та № 141 від 28.02.2022 на суму 55 428,14 грн з ПДВ (послуги з перевезення дорожніми транспортними засобами), копії яких надані в матеріали справи. 
Відповідачем оплачені послуги позивача у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2159 від 21.22.2022 на суму 5 000,00 грн та № 2161 від 22.02.2022 на суму 5 000,00 грн, копії яких надані в матеріали справи.
Зі змісту вказаних документів вбачається, що вони були складені та підписані за Договором перевезення вантажів № ПВ 01/09/21 від 01.09.2021 за замовленнями покупця № ЛДД00001716 від 20.12.2021, № LTD00001007 від 21.02.2022 та № 156 від 28.02.2022.
Як зазначав позивач, між ТОВ “Лідертрансбудд” (Виконавець) та ТОВ “Керрот Бетон” (Замовник) був укладений Договір перевезення вантажів № ПВ 01/09/21 від 01.09.2021, відповідно до умов якого позивачем на підставі замовлень відповідача були надані послуги з перевезення вантажів дорожніми транспортними засобами на загальну суму 490 515,77 грн з ПДВ, що підтверджується укладеними між сторонами Акт надання послуг № 1574 від 20.12.2021 на суму 417 530,60 грн та Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 142 від 21.02.2022 на суму 17 557,03 грн та № 141 від 28.02.2022 на суму 55 428,14 грн.
Проте, оригінали вказаного Договору та замовлень покупця були втрачені у зв`язку з воєнними діями та вимушеним переміщенням/зміною місцезнаходження документації, що підтверджується Довідкою ТОВ “Лідертрансбудд” № 04-09/25-1 від 04.09.2025. 
Втрата оригіналів вказаних документів та платіжних доручень підтверджується також Довідкою ТОВ “Керрот Бетон” № 27/05/25-1 від 27.05.2025, копія якої долучена до матеріалів справи.
17.01.2025 ТОВ “Лідертрансбудд” звернулось до ТОВ “Керрот Бетон” з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 480 515,77 грн протягом 7 (семи) днів, на підтвердження чого надані копії опису вкладення у лист з оголошеною цінністю 0103300200498 від 17.01.2025, накладної Укрпошта № 0103300200498 від 17.01.2025 та фіскального чеку від 17.01.2025.
Проте вимога позивача про сплату заборгованості відповідачем не виконана, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. 
Предметом позову у даній справі, які були задоволені судом першої інстанції частково, є вимоги позивача про стягнення з відповідача 480 515,77 грн основного боргу, 24 998,79 грн інфляційних втрат та 7 780,41 грн 3% річних.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга ст. 530 ЦК України).
Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої ст. 530 ЦК України. Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. 
Оскільки згаданою ст. 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.
Як встановлено судом, позивач 17.01.2025 звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 480 515,77 грн протягом 7 (семи) днів, на підтвердження чого були надані копії опису вкладення у лист з оголошеною цінністю 0103300200498 від 17.01.2025, накладної Укрпошта №0103300200498 від 17.01.2025 та фіскального чеку від 17.01.2025.
Згідно з даними фіскального чеку до поштового відправлення 0103300200498 від 17.01.2025, надіслана вимога є письмовою кореспонденцією “за повідомл. рек.”, у зв`язку з чим приймаються строки пересилання поштових відправлень по місту Києву - Д+3 та строк рекомендованої письмової кореспонденції +1.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що з урахуванням строку пересилання направленого 17.01.2025 поштового відправлення (вимоги) + 3 дні (пересилання письмової кореспонденції по місту Києву) + 1 день (пересилання рекомендованої письмової кореспонденції) + 7 днів (ст. 530 ЦК України) без урахування вихідних днів, відповідач зобов`язаний був оплати позивачу надані послуги до 28.01.2025 включно.
Надані позивачем послуги були оплачені відповідачем лише частково у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2159 від 21.22.2022 на суму 5 000,00 грн та № 2161 від 22.02.2022 на суму 5 000,00 грн.
Судом враховано, що призначення платежу вказаних платіжних доручень: оплата за перевезення згідно Договору перевезення вантажів № ПВ 01/09/21 від 01.09.2021.
В свою чергу, надані позивачем акти на підтвердження наявності заборгованості також містять посилання на вказаний Договір, як на підставу надання послуг, а в матеріалах справи відсутні докази надання інших послуг за Договором перевезення вантажів № ПВ 01/09/21 від 01.09.2021, які б могли бути оплачені відповідачем. 
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за надані останнім послуги становить 480 515,77 грн (490 515,77 грн - 10 000,00 грн).
Стосовно доводів апелянта про те, що Акт надання послуг № 1574 від 20.12.2021 на суму 417 530,60 грн та Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 142 від 21.02.2022 на суму 17 557,03 грн та № 141 від 28.02.2022 на суму 55 428,14 грн, надані до позовної заяви, є підробленими, Суд зазначає наступне.
Так, апелянтом в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю “АТП Лідер” оригіналу Акту надання послуг № 1574 від 20.12.2021 р., оригіналів Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 142 від 21.02.2022 р. та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 141 від 28.02.2022 р. на суму 55 428,14 грн. з ПДВ (послуги з перевезення дорожніми транспортними засобами) та докази їх підписання в електронній формі.
Вказане клопотання задоволено судом та ухвалою від 06.04.2026 зобов`язано позивача надати суду оригінал Акту надання послуг № 1574 від 20.12.2021 р., оригінали Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 142 від 21.02.2022 р. та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 141 від 28.02.2022 р. на суму 55 428,14 грн. з ПДВ (послуги з перевезення дорожніми транспортними засобами) та докази їх підписання в електронній формі.
В судовому засіданні 04.05.2026 апеляційним господарським судом здійснено огляд оригіналів витребуваних документів та не встановлено невідповідності їм копій, наявних в матеріалах справи.
Після огляду наведених Актів представником відповідача заявлено клопотання про оголошення перерви з метою надання можливості директору Товариства ознайомитися із оригіналами Актів та подати клопотання про призначення експертизи. 
Колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного клопотання, враховуючи недоведеність скаржником наявності обставин для призначення експертизи, а також, колегія суддів враховує, що директор міг з`явитися в дане судове засідання з урахуванням клопотання про витребування оригіналів документів. 
В контексті доводів апелянта про те, що спірні Акти є підробленими, Суд вказує таке.
Так, колегія суддів враховує, що відповідачем в суді першої інстанції не наводилося доводів щодо підроблення вказаних Актів.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позову з підстав відсутності підтвердження виконання сторонами договірних зобов`язань – товарно – транспортних накладних.
Доводів щодо підроблення Актів відповідач в суді першої інстанції не наводив, клопотання про призначення експертизи не заявляв.
Такі доводи ним наведені лише в апеляційній скарзі.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем подано до суду першої інстанції також копії податкових накладних.
Суд вказує, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.
Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України, як у редакції від 27.02.2018 так і від 22.03.2018, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.10 названого Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Колегією суддів встановлено, що згідно вказаних податкових накладних позивачем відображались господарські операції зі спірних послуг.
Суд також враховує наявність часткової оплати відповідачем спірних послуг.
Отже, апеляційний суд вважає, що наданими позивачем доказами у сукупності (Актами, податковими накладними) підтверджуються обставини надання позивачем відповідачу послуг на заявлену до стягнення суму.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу. 
Також, позивач просить стягнути з відповідача 24 998,79 грн інфляційних втрат та 7 780,41 грн 3% річних.
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 23 987 грн 76 коп. інфляційних втрат та 7 306 грн 47 коп. 3% річних.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Керрот Бетон” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі №910/9886/25 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 21.05.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук