УКРАЇНА
Справа № 196/1354/25
№ провадження 2/196/103/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Грищенко А.Ю.,
представника відповідачки: адвоката Калініна С.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в залі суду в с-щі Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.03.2018 між ТОВ «ФК«ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, було укладено договір позики №5213.
На той час, «ФК «ГЕЛЕКСІ» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, «ФК «ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.
Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій.
ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн.
На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01 % в день, розмір комісії складає 1.9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%.
Відповідачка не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем на дату подання позову складає 25 249,50 грн., з яких: 5 000, грн. - заборгованість за позикою; 20 249,50 грн., - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за Договором позики №5213 від 18.03.2018 року в розмірі 25 249,50 грн., а також понесені судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2025р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позикибуло прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено справу до розгляду по суті (а.с.56).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2025р. за клопотанням представника позивача ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" - адвоката Рудзей Ю.В. витребувано від АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (код ЄДРПОУ 14305909, юридична адреса: 01011, м.Київ, вул.Алмазова Генерала, 4а) іфнормацію: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну карту НОМЕР_2 ; нажати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, вікритого до платіжної картки НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 17.03.2018 по 19.03.2018 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який надсилається інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою НОМЕР_2 в період з 17.03.2018 по 19.03.2018 (а.с.144-145). 
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2026р. витребувано від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" електронний доказ, а саме оригінал Договору позики №5213 від 18 березня 2018 року з додатками в електронному вигляді, який містить кваліфіковані електронні цифрові підписи сторін, зокрема позивача (а.с.161).

16 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідачки позовні вимоги не визнає, посилаючись на наступні обставини. Матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 5213 від 18.03.2018, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту. ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору та розмір заборгованості. З наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б вона сама зазначила. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. В позові зазначено, що ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Встановлено, що в матеріалах справи наявний договір позики № 5213 від 18.03.2018, в якому зазначено, що ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір. Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Однак позивачем, не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Разом з тим, доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Позивачем, разом з позовною заявою через систему Електронний суд надано пдф-файл який підписано: «loan_contract_5213.pdf», зміст якого - це Договір позики №5213 від 18.03.2018». Доданий до позову пдф-файл - «loan_contract_5213.pdf» відкривається за допомогою стандартному програмного забезпечення «Adobe Acrobat Pro». Відкривши електронний файл з договором № 5213 від 18.03.2018 в програмному забезпеченні «Adobe Acrobat Pro» та обравши параметри «Свойства документа» встановлено, що такий електронний файл був створений 30.07.2025 о 1:41:31, що підтверджується на скрін-шот № 1, долученому до відзиву. Таким чином, сторона відповідача обґрунтовано дійшла висновку, що інформація про одноразовий ідентифікатор зазначена в договорі зафіксована не в автоматичному режимі інформаційною-телекомунікаційною системою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ», а шляхом механічного втручання зацікавленої особи в електронну форму такого договору. При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса проживання, серія, номер паспорта та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останньою кредитного договору в електронній формі. Вочевидь, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, в тому числі з підстав неукладення спірного кредитного договору, обґрунтовано довів, що наданий електронний файл з якого було виготовлено копію договору № 5213 від 18.03.2018, яка міститься в матеріалах справи є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом. На підтвердження укладення договору № 5213 від 18.03.2018 позивач не надав докази, що одноразовий ідентифікатор вказаний в наданому договорі «05455740» був направлений ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» на номер телефону чи електронну пошту ОСОБА_1 . В справі немає доказів, що ОСОБА_1 отримав одноразовий ідентифікатор, а тим більше використав. Так, з форми та змісту кредитного договору та додаткової угоди неможливо встановити достовірність зазначених в них обставин. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору №5213 від 18.03.2018, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. До матеріалів позовної заяви, Позивачем долучено копію Відповідь ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» Вих. № 5213 від 01 вересня 2025 року, згідно з яким, 18.03.2018 року було здійснено грошовий переказ у розмірі 5000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_2 , з якої неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції. Вказана Відповідь ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» Вих. № 5213 від 01 вересня 2025 року не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів. Крім цього, будь яких даних Відповідача у вказаній Інформаційній довідці НЕ міститься. Відповідно до положень умов Договору: строк позики (строк дії договору) становить 30 днів; дата надання позики 18.03.2018 року, дата повернення позики 16.04.2018 року. Натомість, позивач, як вбачається з позовної заяви, здійснив нарахування відсотків за Кредитним договором як у межах строку його дії, тобто протягом 30 днів з 18.03.2018 року, так і після закінчення строку його дії, тобто після 16.04.2018 року, внаслідок чого розмір заборгованості за відсотками є неправомірним та не відповідає ст. 1050 ЦК України та правовим позиціям Верховного Суду. Оскільки в наданому примірнику договору визначено строк повернення кредиту з 18 березня до 16 квітня 2018 року і у матеріалах справи відсутні докази щодо пролонгації договору, з урахуванням визначеної в графіку платежів сукупної вартості кредиту, розмір заборгованості по відсоткам не може бути більше 15,00 грн. (5 000,00 грн. х 0,01 % (0,50 грн.) х 30 днів). Отже, позивачем безпідставно визначено заборгованість по процентам в розмірі 20 249,50 грн. Крім того, положення договору про надання кредиту про сплату позичальником на користь Товариства комісійної винагороди є нікчемними, а тому і вимога про стягнення з відповідачки заборгованості з комісійної винагороди є необґрунтованою. Таким чином, сторона відповідачки вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому просить відмовити позивачу у їх задоволенні та стягнути з позивача на користь відповідачки, понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. (а.с.58-94).
05 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» адвоката Рудзей Ю.В. надійшла відповідь на відзив, в якій представник прохав задовольнити позовні вимоги, посилаючись на наступне. Беззаперечним є факт укладення між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №234214 від 11 липня 2021 року в електронній формі та відсутність погашення заборгованості станом на дату подання позовної заяви. Відповідно до пункт 8.3 договору позики №5213 від 18 березня 2018 року зазначено, що невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Уклавши Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами, повністю розуміє, погоджується із зобов`язується неухильно дотримуватись Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами. Так, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у позику. Правила розміщені на сайті товариства за посиланням: https://cashinsky.ua у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору. Послідовність дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію. При цьому, з алгоритму укладення договору позики вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим, зокрема, обов`язковим є проставлення клієнтом чекбоксу «з умовами договору позики згоден». Заповненням анкети-заяви, позичальник підтверджує прийняття ним відповідних умов надання позики, а також засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, виконавши послідовно дії в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ФК «Гелексі», вважається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Завершальним етапом укладення договору позики є його підписання сторонами. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС". ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн. На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок Відповідача. Звертаємо особливу увагу на те, що у випадку якщо відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Із умов договору позики вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. Отже, кредитним договором було передбачено комісію як плату, яка встановлюється за користування позикою після настання строку погашення. Умовами Договору позики, нарахування та сплата комісії визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання Договору позики, а тому платежі за комісією правомірно включені до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, вважають суму витрат на правничу допомогу, заявлену Відповідачем, завищеною та просять її зменшити, а позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.97-113).

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» - адвокат Рудзей Ю.В. в судове засідання не з`явився, до позовної заяви долучив заяву, в якій прохав проводити розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують повністю (а.с.39). 
Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позов. 

Заслухавши доводи представника відповідачки, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Так, судом встановлено, що 18.03.2018 між ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 був укладений Договір позики №5213 (а.с.10-17).
Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України - гривні.
Сума позики становить: 5 000,00 грн (п. 1.1.1), плата за користування позикою у вигляді процентів та складає 0,01% в день від початкового залишку; комісії ("комісійна винагорода") складає 1,5% в день від початкового розміру позики відповідно до п.п.1.1.1 Договору (п.1.2); нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.3); нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.4); строк повернення позику: 16 квітня 2018р. (п.1.1.5). 
Згідно Графіку платежів до Договору позики №5213 від 18.03.2018 сума позики 5 000,00 грн., плата за користування позикою 14,50 грн., комісійна винагорода за користування позикою 2 175,00 грн., термін платежу 16.04.2018 року; заборгованість за договором позики усього 7 189,50 грн (а.с. 17).
Договір та його складові містить підпис ОСОБА_1 в якості позичальника відтворений за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору "05455740". У пункті 9 Договору позики зазначені реквізити сторін, а саме: прізвище, ім`я, по батькові позичальника, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації.
Згідно паспорту позики, тип кредиту: позика, сума/ліміт кредиту: 5 000,00 грн., строк кредитування: до 16.04.2018р., мета отримання кредиту: на споживчі потреби, процентна ставка, відсотків річних: від залишку позики 0,01% у день (3,65% річних); від початкової суми позики 1,50% у день (547,50% річних); тип процентної ставки фіксована; порядок повернення позики: одноразово 7 189,50 грн. до 16.04.2018р. Паспорт містить відмітку про його підпис споживачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору "05455740" (а.с. 18-22).
Відповідно до Договору № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу коштів від 04.08.2017, його сторонами є ТОВ «ФК «Елаєнс» (фінансова компанія) та ТОВ «ФК «Гелексі» (клієнт), фінансова компанія бере на себе зобов`язання надавати організації послугу «переказ на картку», що включає в себе приймання від організації на поточний рахунок фінансової компанії грошових коштів, обробку розпоряджень організації відповідно до правил грошових переказів міжнародних платіжних систем «VISA» та «MASTERCARD», переказ грошових коштів, прийнятих фінансовою установою від організації, на користь банка-еквайра для подальшого зарахування на карткові рахунки клієнтів відповідно до правил МПС (а.с.32-33).
Відповідно до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» №5213 від 01.09.2025, адресованого ТОВ «ФК «Гелексі», у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: платник коштів ТОВ «ФК «Гелексі», отримувач коштів: ОСОБА_1 , номер транзакції в системі: 1064393849, номер операції: 85950494, дата проведення платежу: 18.03.2018, сума платежу: 5 000,00 грн., банк емітент платіжної картки отримувача коштів RAIFFEISEN BANK AVAL, номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_2 (а.с.34).
Згідно розрахунку заборгованості з 18 березня 2018 року по 30 липня 2025 року за договором позики №5213 від 18.03.2018, укладеним з ОСОБА_1 , вказаний розрахунок проведено за період з 18.03.2018 по 13.08.2018. Станом на 13.08.2018 всього нараховано: 27 091,08 грн. (а.с.23-28).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження № 61-18967св20).
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). 
Отже, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.
Як встановлено судом, Договір позики №5213 від 18.03.2018 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону із застосуванням одноразового ідентифікатора, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Матеріалами справи належним чином встановлено, що договір позики №5213 із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідачки, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця проживання, а також інформація щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовими ідентифікаторами, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису.
Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідачки, який ідентифікує її особу, тому договір вважається укладеним.
Доказів того, що персональні дані відповідачки (паспорт громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, відповідачкою до суду не надано. 
За таких обставин доводи сторони відповідачки про непідписання (неукладання) останньою договору позики, а також те, що матеріали справи не містять доказів обміну електронними повідомленнями з метою підпису кредитного договору є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими доказами.
Щодо перерахування позивачем на рахунок відповідачки кредитних коштів.
Відповідно до положень Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами.
Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС". ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку.
Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5 000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.
Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів та підтверджує перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки.
Крім того, відповідно до інформації АТ "Райффайзен Банк" від 23.01.2026р. №81-15-9/1305-БТ, наданої на запит суду, банківська картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер телефону НОМЕР_3 зазначено в анкетних даних ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . З виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 (банківська картка № НОМЕР_2 ) за період з 17.03.2017 по 19.03.2018 вбачається, що 18.03.2018 відбулося зарахування коштів в сумі 5 000,00 грн. (а.с.150-151).
Разом з тим, якщо відповідачка заперечує належність їй карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідачка має підтвердити документально.
Однак, відповідачка не надала жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі.
Поряд з тим, відповідачка стверджує, що кредитні кошти вона не отримувала, проте не надала доказів, що спростовують наведені в довідці факти (платник, дата, транзакційні номери). 
Таким чином, твердження відповідачки є припущеннями і не спростовують позовні вимоги.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин, у зв`язку з укладанням ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 договору позики № 5213, та наявності з боку відповідачки невиконаних зобов`язань за цим договором.
Таким чином, враховуючи те, що між сторонами належним чином укладено електронний договір №5213 від 18.03.2018р., відповідачка отримала позику, яку в порядку та на умовах договору не повернула, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за позикою в сумі 5 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволенню.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення боргу, просить крім заборгованості за позикою, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість по процентам та комісійною винагородою за користування позикою.
Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц).
За умовами договору позики №5213 від 18.03.2018 сторони встановили строк кредитування до 16.04.2018.
На час закінчення строку кредитування - 16.04.2018 розмір заборгованості за договором позики №5213 від 18.03.2018 склав 7 189,50 грн., яка складається з: 5 000,00 грн. - заборгованість за позикою; 14,50 грн. - заборгованість по процентам за користування позикою; 2 175,00 грн. - заборгованість за комісійною винагородою за користування позикою.
Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, а отже, у позикодавця виникло право нарахування процентів за цим договором тільки у межах строку його дії до 16.04.2018 року, оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, позивач не має правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором.
Щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 2 175,00 грн., суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що за змістом п.1.1.2.2 Договору позики передбачена необхідність внесення комісії (надалі за текстом договору - «комісійної винагороди») в розмірі 1,5% в день від початкового розміру позики, а пунктом 5.3 Договору позики визначено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на 18 березня 2018 року) передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).
Проте в наявному у матеріалах справи Договорі позики не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з нарахуванням комісії за користування позикою, комісійної винагороди в розмірі 1,5% в день від початкового розміру позики та підвищеної комісійної винагороди в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості.
Ураховуючи, що позивач як позикодавець не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Договору позики та додаткових угод, то положення Договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В Договорі №5213 від 18.03.2018 відповідачка своїм підписом погодила розмір комісійної винагороди, проте позивач не роз`яснює за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідачки буде взята комісія за обслуговування кредиту. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 в справі № 216/7637/21 (провадження № 61-5692св23).
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
Відтак, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування комісій та про відмову в стягненні такої складової заборгованості.
Суд не бере до уваги заяву позивача про те, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України, а не як відсотки за правомірне користування кредитом.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас суд зауважує, що відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання та комісійна винагорода мають різну правову природу, а тому посилання позивача на те, що підвищена комісійна винагорода нарахована ним відповідно до ст. 625 ЦК України без обґрунтування, за що саме нараховано таку комісію є безпідставними та не ґрунтуються на законі.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредиту, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.
З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов до висновку, що умови Договору № 5213 від 18.03.2018 про встановлення комісії є нікчемними.
Крім того, суд зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»
За таких обставин, позов ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики №5213 від 18.03.2018 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 5 014,50 грн, яка складається з: 5 000,00 грн - заборгованість за позикою, 14,50 грн. - заборгованість за процентами. В цій частині позову - позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які заявлені в межах строку позовної давності, оскільки з 02.04.2020 по 25.09.2025 строки позовної давності були зупинені, зокрема на підставі п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). 
Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. надано договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025р. (а.с.36-37); довіреність (а.с.35); Акт №5213 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025р. (а.с.29). 
Крім того, стороною відповідачки на підтвердження понесення останньою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.? ? надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 07.12.2025, укладений між Адвокатським бюро "Калінін і Партнери" та ОСОБА_1 (а.с.89-91); рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника АБ "Калінін і Партнери" №3/2018 від 17.07.2018 (а.с.93); Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 15.12.2025 (а.с.94); ордер на надання правничої допомоги серія ВІ №1350822 від 15.12.2025р. (а.с.85).? ? 
Витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому (постанова Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18).
З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог підлягає стягненню 993,00 грн. (5 000,00 грн. х 19,86%) витрат на професійну правничу допомогу.
Також, беручи до уваги факт отримання відповідачкою професійної правничої допомоги, а також пропорційність відшкодування особі судових витрат, суд вважає за необхідне відшкодувати ОСОБА_1 4 808,40 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, що становить 80,14% від 6 000,00 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 481,08 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, код ЄДРПОУ 41229318) заборгованість за Договором позики №5213 від 18 березня 2018 року на загальну суму 5 014 (п`ять тисяч чотирнадцять) грн. 50 коп., що складається із: 5 000,00 грн. заборгованість за позикою; 14,50 грн., заборгованість по процентам за користування позикою.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" (код ЄДРПОУ 41229318) судовий збір в розмірі 481,08 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 993,00 грн.? ? 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" (код ЄДРПОУ 41229318) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 4 808,40 грн.? ? 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 04.05.2026 року.

Суддя:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Д.Г. Костюков