ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2026 р. Справа№ 910/8937/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Мальченко А.О. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 15.04.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Київської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 (повний текст складено 19.12.2025) 
у справі №910/8937/25 (суддя Т.М. Ващенко)
за позовом Приватної компанії з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд (Private company limited by Shares Goldenberg Assets Ltd)
до Київської міської ради
про стягнення 46 617 617,30 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 

Приватна компанія з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд (Private company limited by Shares Goldenberg Assets Ltd) (далі, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради (далі, відповідач або Товариство) про стягнення 46 617 617,30 грн, з яких 15 974 709,00 грн безпідставно збережених коштів, 26 132 788,40 грн інфляційних втрат та 4 510 119,90 грн 3% річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Київська міська рада набула та продовжує утримувати 15 974 709,00 грн, які були сплачені покупцем земельної ділянки площею 0,5237 га для будівництва, експлуатації та обслуговування підземного багатоповерхового паркінгу з вбудованими та прибудованими приміщеннями адміністративного, торговельного та громадського призначення, кінцевим власником якої був позивач. Водночас, після визнання недійсним у судовому порядку відповідного рішення Київської міської ради та укладеного договору купівлі-продажу, витребування земельних ділянок у позивача, утримання цих коштів відповідачем є безпідставним, тож означена сума підлягає стягненню на користь позивача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України зі здійсненням нарахувань за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 позов задоволено повністю. 
Присуджено до стягнення з Київської міської ради на користь Приватної компанії з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд (Private company limited by Shares Goldenberg Assets Ltd) 15 974 709 (п`ятнадцять мільйонів дев`ятсот сімдесят чотири тисячі сімсот дев`ять) грн 00 коп. безпідставно збережених коштів, 26 132 788 (двадцять шість мільйонів сто тридцять дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 40 коп. інфляційних втрат, 4 510 119 (чотири мільйони п`ятсот десять тисяч сто дев`ятнадцять) грн 90 коп. 3% річних та 559 411 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста одинадцять) грн 40 коп. судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд дійшов висновку, що обов`язок Київської міської ради повернути отримані за недійсним договором кошти виник одразу після їх отримання, а право у позивача вимагати їх повернення та нарахування 3% річних та інфляційних втрат на таку суму - з моменту придбання ним земельних ділянок, незаконно проданих відповідачем та які врешті перейшли у власність позивача та були у нього витребувані рішеннями судів у справі №910/21329/17.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 12.01.2026 через підсистему «Електронний суд» Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:
- ухваливши оскаржуване судове рішення, суд залишив без розгляду твердження відповідача щодо преюдиціальності обставин, встановлених у постанові Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/21329/17, зокрема, щодо недобросовісності Компанії «Голденберг Ассетс ЛТД» як набувача майна та про те, що не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування (повернення) майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Рада звертає увагу на висновки суду касаційної інстанції у справі №910/21329/17 про те, що Київська міська рада не була обізнана про подальше незаконне вибуття спірної земельної ділянки з комунальної власності та про реєстрацію права власності на неї за іншими суб`єктами господарювання та про її подальший поділ, оскільки вона не є стороною цих угод та будь-якої згоди на поділ земельної ділянки не надавала (пункт 5.34. постанови);
- на відміну від обставин, встановлених Верховним Судом під час розгляду справи №910/3831/22, у справі №910/8937/25 відповідач (Київська міська рада) отримала кошти від ТОВ «Престижбудсервіс», тобто не отримала від позивача (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Голденберг Ассетс ЛТД») жодної копійки, з огляду на що в розрізі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду обов`язок Київської міської ради повернути кошти виник виключно до особи, яка ці кошти сплатила Київській міській раді, а саме: ТОВ «Престижбудсервіс», натомість особою, яка збагатилась за рахунок позивача, є Компанія з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед, яка відповідно і має повернути позивачеві кошти. З огляду на викладене, суд свавільно переклав на Київську міську раду обов`язок боржника - Компанії з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед щодо повернення коштів кредиторові - Приватній компанії з обмеженою відповідальністю «Голденберг Ассетс ЛТД», що узгоджується з обставинами, встановленими Верховним Судом у справі №910/21329/17. Отже, Київська міська рада не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами;
- Київська міська рада наголошує, що з постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 вбачається, що в судовій практиці склалися протилежні підходи щодо визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна. У спірному випадку позивач може вимагати від належного відповідача повернення безпідставно збережених коштів з дати набрання законної сили постановою Верховного Суду у справі №910/21329/17 - від 04.12.2024, відповідно до якої була фактично встановлена неправомірність правочину, укладеного між Компанією з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед та позивачем;
- суд безпідставно не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, яка погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували зверненню до суду з таким позовом. 
Відповідачем в апеляційній скарзі заявлено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

13.02.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
У відзиві позивач наголосив на тому, що Київська міська рада у період з 2010 по 2013 рік отримала від ТОВ «Престижбудсервіс» за продаж земельної ділянки 15 974 709,00 грн. Однак, рішення Ради від 23.04.2009 №343/1399 «Про продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Престижбудсервіс» для будівництва, експлуатації та обслуговування підземного багатоповерхового паркінгу з вбудованими та прибудованими приміщеннями адміністративного, торговельного та громадського призначення на вул. Архітектора Городецького, 6-А у Печерському районі м. Києва» та договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладений 01.07.2010 між Київською міською радою (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Престижбудсервіс» (покупець), у судовому порядку були скасовані/визнані недійсними. У свою чергу, в кінцевому результаті земельна ділянка (на той момент вже поділена на три земельні ділянки) була на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі №910/21329/17 витребувана у позивача, який набув її на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2015 із Компанією з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед.
Щодо твердження відповідача стосовно неврахування судом преюдиціальності обставин, встановлених у постанові Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/21329/17, то позивач наголошує, що у справі №910/21329/17 предметом судового розгляду були позов прокурора про витребування земельних ділянок, тобто віндикаційний позов та зустрічний позов про відшкодування шкоди. У справі №910/8937/25 предметом судового розгляду є позов про стягнення безпідставно збереженого майна - коштів. Тобто, позовні вимоги у цих двох справах різняться за своєю правовою природою та нормативним регулюванням, а тому висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2024 у справі №910/21329/17, не можна вважати такими, що є обов`язковими для врахування при розгляді цієї справи.
Доказами, які долучені до позовної заяви, підтверджується, що відповідачем було отримано кошти у розмірі 15 974 709,00 грн саме в якості вартості земельної ділянки, відчуженої за договором від 01.07.20210. У подальшому вказаний договір було визнано недійсним в судовому порядку. Постановою Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/21329/17 прийнято остаточне рішення, яким спірну земельну ділянку (що була розділена на 3 земельні ділянки) витребувано на користь відповідача з власності позивача. Враховуючи зазначені обставини, у відповідача відсутні підстави утримувати у своєму володінні грошові кошти у розмірі 15 974 709,00 грн, отримані за продаж земельної ділянки, яка знаходиться у власності того ж відповідача, що вірно встановлено судом та зазначено в оскаржуваному рішенні.
Щодо твердження відповідача про те, що позивач набув у власність земельні ділянки за договором купівлі-продажу земельних ділянок, укладених саме з Компанією з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед, а тому Київська міська рада не є належним відповідачем у цій справі, то позивач наголошує, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.04.2024, залишеному в силі постановою Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/21329/17, було встановлено обставини, що не підлягають доказуванню, а саме те, що Компанія Сенатум Холдінгс Лімітед була ліквідована 11.02.2021, у зв`язку з чим її було виключено зі складу учасників справи №910/21329/17. З огляду на зазначене у позивача фактично відсутня навіть теоретична можливість скористатись зазначеним відповідачем способом захисту та звернутися з позовом до Компанії Сенатум Холдінгс Лімітед.
Період нарахування 3% річних та інфляційних втрат не суперечить висновкам Верховного Суду, які наведені відповідачем та викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22. Так, рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу набуло законної сили 26.12.2013, в свою чергу період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат з 11.12.2015. Також при розгляді цієї справи в суді першої інстанції відповідач не заявляв про пропуск строків позовної давності та про застосування наслідків спливу строків позовної давності судом.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач також навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, що становить 100 000,00 грн та складається з вартості складання та подання відзиву на апеляційну скаргу та інших процесуальних документів, участі в судових засіданнях.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8937/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
29.01.2026 матеріали справи №910/8937/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 поновлено Київській міській раді пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 на час апеляційного оскарження, апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 призначено до розгляду на 03.03.2026.
У судове засідання, призначене на 03.03.2026, з`явилися представники позивача та відповідача.
Суд у судовому засіданні перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників сторін.
Протокольною ухвалою від 03.03.2026 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 07.04.2026.
У судове засідання, призначене на 07.04.2026, з`явився представник Київської міської ради. Представник Приватної компанії з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд (Private company limited by Shares Goldenberg Assets Ltd) у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У судовому засіданні 07.04.2026 представником відповідача було заявлено усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.04.2026.
15.04.2025 відповідач подав через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення до матеріалів справи листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.04.2026 №057-4271, згідно з яким «Інформація щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.07.2010 №586 та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку №02-8-00286 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю юридичних осіб на території Київської міської ради в межах Печерського району м. Києва на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.10.20263 у справі №757/8077/13-ц відсутня», що, як наголошує скаржник, свідчить про те, що позивачі у справі №757/8077/13-ц не зверталися до державного реєстратора з вимогою щодо внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки.
У судовому засіданні 15.04.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 15.04.2025, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд задовольнити його апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

23.04.2009 Київська міська рада прийняла рішення №343/1399 «Про продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Престижбудсервіс» для будівництва, експлуатації та обслуговування підземного багатоповерхового паркінгу з вбудованими та прибудованими приміщеннями адміністративного, торговельного та громадського призначення на вул. Архітектора Городецького, 6-А у Печерському районі м. Києва», яким:
- погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки за названою адресою;
- затверджено вартість земельної ділянки у розмірі 15 974 709,00 грн на підставі експертної грошової оцінки (висновок експерта про ринкову вартість земельної ділянки від 29.07.2008);
- вирішено продати ТОВ «Престижбудсервіс» земельну ділянку площею 0,5237 га за 15 974 709,00 грн для будівництва, експлуатації та обслуговування підземного багатоповерхового паркінгу з вбудованими та прибудованими приміщеннями адміністративного, торговельного та громадського призначення, яка перебуває в оренді у ТОВ «Престижбудсервіс» згідно з договором від 18.08.2008 № 82-6-00510;
- затверджено умови продажу ТОВ «Престижбудсервіс» цієї земельної ділянки та доручено Головному управлінню земельних ресурсів виконавчого органу Київської міськради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити оформлення у двотижневий термін договору купівлі-продажу земельної ділянки. Після повної сплати вартості земельної ділянки має бути оформлено та видано ТОВ «Престижбудсервіс» в установленому порядку державний акт на право власності.
01.07.2010 Київська міська рада та ТОВ «Престижбудсервіс» як покупець уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т. М. за №586, за умовами якого (пункти 1.1., 1.2.) продавець продав, а покупець придбав земельну ділянку, розташовану на вулиці Архітектора Городецького, 6-А у Печерському районі м. Києва, загальною площею 0,5237 га, кадастровий номер: 8000000000:76:027:0039, у межах, які перенесені у натуру (на місцевість) і зазначені у технічній документації. Земельна ділянка продана для будівництва, експлуатації та обслуговування підземного багатоповерхового паркінгу з вбудованими та прибудованими приміщеннями адміністративного, торговельного та громадського призначення. 
Згідно з пунктом 2.1. зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки ціна її продажу - 15 974 709,00 грн. В рахунок цієї суми покупцем було сплачено продавцеві аванс у розмірі 6 685 912,03 грн.
У довідці від 13.06.2025 №057-7732, яка долучена позивачем до позову, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив, що решта вартості земельної ділянки, яка підлягала сплаті та становила 9 288 796,97 грн, була сплачена ТОВ «Престижбудсервіс» у повному обсязі (останній платіж 10.12.2013). Копії витягів із виписок щодо надходження коштів ТОВ «Престижбудсервіс» згідно з Договором долучені в якості додатків до цієї довідки.
Господарськими судами розглядалася справа №910/21329/17 за первісним позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Голденберг Ассетс ЛТД», треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Архітектор», Товариство з обмеженою відповідальністю «Городецький пасаж», Компанія Сенатум Холдінгс Лімітед (виключено зі складу учасників справи ухвалою від 29.02.2024) про витребування земельних ділянок та за зустрічним позовом Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Голденберг Ассетс ЛТД» до Київської міської ради, треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Архітектор», Товариство з обмеженою відповідальністю «Городецький пасаж», Компанія Сенатум Холдінгс Лімітед (виключено зі складу учасників справи ухвалою від 29.02.2024) про стягнення шкоди у розмірі 135 940 000,00 грн.
Первісний позов у справі №910/21329/17 обґрунтований тим, що рішення Київської міської ради та укладений на його підставі договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки в судовому порядку визнані недійсними, що дає підстави згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України для витребування цієї ділянки у відповідача (як останнього набувача майна) на користь його власника - територіальної громади міста Києва.
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що витребування земельних ділянок у Компанії знаходиться в нерозривному зв`язку з встановленням незаконності рішення органу місцевого самоврядування та незаконності подальших дій на його реалізацію, тому з позивача за первісними позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Київської міської ради підлягає до стягнення сума грошових коштів у розмірі 135 940 000 грн, що відповідає дійсній ринковій вартості земельних ділянок, що витребовуються, та є сумою шкоди за вилучення майна з власності Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Голденберг Ассетс ЛТД».
Як установлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.04.2024, залишеному без змін постановою Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/21329/17:
- згідно з довідкою Головного управління земельних ресурсів КМДА від 01.07.2010 №1850-д право на вищевказану земельну ділянку зареєстровано з такими обмеженнями (обтяженнями): ухвала Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2009 у справі №2-3469/2009; ухвала Печерського районного суду міста Києва від 07.05.2010 №2-136/2010 щодо скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2009; ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2010 у справі №2а-1750/10; ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 21.05.2010 у справі №2а-1750/10 стосовно скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.05.2010 у справі №2а-1750/10; ухвала Апеляційного суду міста Києва від 30.06.2010, якою ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07.05.2010 залишено без змін. 
- наведене свідчить про наявність судових та досудових спорів щодо спірної земельної ділянки упродовж 2009-2010 років. 
- 06.07.2010 ТОВ «Престижбудсервіс» видано державний акт №02-8-00286 на право власності на спірну земельну ділянку.
- у подальшому постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.05.2011 у справі №2а-96/11, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.2012, визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 23.04.2009 №343/1399 про продаж земельної ділянки ТОВ «Престижбудсервіс». Під час розгляду вказаної справи суди встановили, що продана ТОВ «Престижбудсервіс» земельна ділянка є прибудинковою територією житлових будинків № 4 та № 6 на вулиці Архітектора Городецького у місті Києві та включає в себе проїзд між зазначеними будинками, а також використовується для експлуатації та обслуговування житлового будинку №4;
- рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2013 у справі №757/8077/13, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.12.2013, визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки;
- проте під час апеляційного перегляду справи №757/8077/13, а саме 10.12.2013, ТОВ «Престижбудсервіс» як продавець та Товариство з обмеженою відповідальністю «Городецький пасаж» (далі - ТОВ «Городецький пасаж») як покупець уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передає у власність покупця (продає), а покупець приймає (купує) належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,5237 га, кадастровий номер 8000000000:76:027:0039, за 16 550 000,00 грн без ПДВ;
- у свою чергу ТОВ «Городецький пасаж» відчужило вказану земельну ділянку Компанії з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2013 за ціною 16 750 000,00 грн (2 095 584,00 доларів США за курсом НБУ станом на дату підписання договору);
- у подальшому ТОВ «Будгеопроект» виконало роботи зі складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,5237 га по вул. Архітектора Городецького, 6-А, внаслідок чого було створено 3 нові земельні ділянки;
- 11.12.2015 між Компанією з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед як продавцем та Приватною компанією з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд, як покупцем, укладено договори купівлі-продажу, за умовами яких продавець передає у власність покупця (продає), а покупець приймає (купує) належні продавцю на праві приватної власності земельні ділянки:
площею 0,06 га, кадастровий номер 8000000000:76:027:0170, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13-Б, за ціною 81 345,00 доларів США;
площею 0,2862 га, кадастровий номер 8000000000:76:027:0171, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 4-Б, за ціною 388 012,00 доларів США;
площею 0,1775 га, кадастровий номер 8000000000:76:027:0172, розташовану за адресою: м. Київ, вулиця Архітектора Городецького, 8-А, за ціною 240 643,00 доларів США;
- з огляду на поділ первісної земельної ділянки Прокурором було заявлено вимоги про витребування у відповідача (Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Голденберг Ассетс ЛТД») на підставі статті 388 Цивільного кодексу України на користь територіальної громади міста Києва трьох новоутворених земельних ділянок.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі №910/21329/17, залишеному без змін постановою Верховного Суду від 04.12.2024, позов прокурора задоволено, витребувано від Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Голденберг Ассетс ЛТД» на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради: земельну ділянку, розташовану по вулиці Хрещатик, 13-Б у Печерському районі міста Києва, площею 0,0600 га (кадастровий номер: 8000000000:76:027:0170), вартістю 4 242 888,00 грн; земельну ділянку, розташовану по вулиці Архітектора Городецького, 4-6 у Печерському районі міста Києва, площею 0,2862 га (кадастровий номер: 8000000000:76:027:0171), вартістю 20 238 575,80 грн; земельну ділянку, розташовану по вулиці Архітектора Городецького, 8-А у Печерському районі міста Києва, площею 0,1775 га (кадастровий номер: 8000000000:76:027:0172), вартістю 12 551 877,00 грн. 
Вказані рішення обґрунтовані тим, що спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності на підставі рішення Київської міської ради від 23.04.2009 №343/1399 «Про продаж земельної ділянки ТОВ «Престижбудсервіс» для будівництва, експлуатації та обслуговування підземного багатоповерхового паркінгу з вбудованими та прибудованими приміщеннями адміністративного, торговельного та громадського призначення на вул. Архітектора Городецького, 6-А у Печерському районі м. Києва», скасованого в судовому порядку через його незаконність, а волі територіальної громади м. Києва на таке вибуття не було. За таких обставин виникли правові підстави для витребування земельних ділянок в порядку статті 388 Цивільного кодексу України.
Крім того, судовим рішенням у справі №757/8077/13-ц (за позовами фізичних осіб до ТОВ «Престижбудсервіс», Київської міськради та Департаменту земельних ресурсів КМДА про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акта, державної реєстрації) встановлено, що земельна ділянка, яка продана ТОВ «Престижбудсервіс», є прибудинковою територією житлових будинків №4 та №6 по вул. Архітектора Городецького у м. Києві та єдиним проїздом між зазначеними будинками та частиною скверу, а вказані житлові будинки №4 та №6 мають входи до парадних через єдиний міжбудинковий проїзд. З огляду на це суд касаційної інстанції у справі №910/21329/17 наголосив на тому, що з урахуванням явно видимих зовнішніх ознак спірних земельних ділянок місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що як Компанія «Голденберг Ассетс ЛТД», так і попередні власники цих земельних ділянок (ділянки) були обізнані про існування вказаних вище обставин. Тобто проявивши розумну обачність, відповідач міг і повинен був знати про те, що на спірних земельних ділянках розташовані споруди Київського метрополітену та проїзд до житлових будинків, тому набуття таких ділянок у власність не може бути правомірним. Також Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок.
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач наголошує, що з огляду на викладені обставини Київська міська рада у період з 2010 по 2013 рік отримала за продаж земельної ділянки 15 974 709,00 грн, а у 2024 році фактично повернула земельні ділянки безоплатно, тобто безпідставно зберегла у себе кошти в сумі 15 974 709,00 грн.
Оскільки позивач не укладав з Радою договорів щодо спірних земельних ділянок, тому наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у сумі 15 974 709,00 грн на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Також позивач нарахував та просив стягнути з відповідача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних за період з 11.12.2015 по 09.05.2025 у розмірі 4 510 119,90 грн, а також інфляційні втрати за період грудень-квітень 2025 року у розмірі 26 132 788,40 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву позивача на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Із огляду на заявлені позивачем предмет та підстави позову між сторонами у цій справі виникли спірні правовідносини щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 Цивільного кодексу України.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
З огляду на зазначене, для стягнення безпідставно збережених коштів не має значення добросовісність чи недобросовісність сторін та правомірність чи неправомірність їх дій.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, зокрема, відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Частина 3 статті 1212 Цивільного кодексу України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Таким чином у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статті 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №910/13814/17.
Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про те, що для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що Київською міською радою в якості оплати вартості земельної ділянки, відчуженої за Договором купівлі-продажу від 01.07.2010, були отримані від ТОВ «Престижбудсервіс» кошти у розмірі 15 974 709,00 грн.
Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2011 у справі №2а-96/11, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.2012, визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради №343/1399 від 23.04.2009 про продаж земельної ділянки ТОВ «Престижбудсервіс». 
Тобто судовими рішеннями в означеній справі встановлено протиправність рішення органу місцевого самоврядування, що свідчить про допущені порушення вимог законодавства при його прийнятті.
Також, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2013 у справі №757/8077/13 (за позовами фізичних осіб до ТОВ «Престижбудсервіс», Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів КМДА про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акта, державної реєстрації), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.12.2013, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5237 га, укладений 01.07.2010 між Київської міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Престижбудсервіс», за реєстраційним №586, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5237 га, виданий 06.07.2010 Товариству з обмеженою відповідальністю «Престижбудсервіс» Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської держадміністрації), скасувавши державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Престижбудсервіс» земельної ділянки.
Обставини недійсності названих рішення Ради та укладеного на його підставі із ТОВ «Престижбудсервіс» договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.07.2010 площею 0,5237 га, є преюдиційними та не підлягають повторному доведенню під час розгляду даної справи.
Суд ураховує, що в подальшому спірна земельна ділянка неодноразово відчужувалася, була поділена на окремі земельні ділянки (з кадастровими номерами 8000000000:76:027:0170, 8000000000:76:027:0171, 8000000000:76:027:0172), які в кінцевому результаті постановою Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/21329/17 були витребувані у позивача, як у останнього її набувача (на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2015, укладеного між Компанією з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед як продавцем та Приватною компанією з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд, як покупцем), на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.
Отже, Київська міська рада отримала та станом на дату звернення до суду з позовом у даній справі продовжує володіти як оплатою за земельну ділянку коштами у сумі 15 974 709,00 грн, правова підстава набуття яких (договір купівлі-продажу від 01.07.2010) відпала у зв`язку з визнанням договору недійсним у судовому порядку та витребуванням земельних ділянок у останнього її набувача, яким є Приватна компанія з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд (Private company limited by Shares Goldenberg Assets Ltd), та і витребуваними земельними ділянками.
За таких обставин подальше збереження Радою спірних коштів у поєднанні з поверненням позивачем майна (земельних ділянок) у власність Ради свідчить про наявність безпідставного збагачення останньої у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України.
При цьому колегія суддів критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач у спірному випадку не є особою, що має право вимагати від Ради повернення спірних коштів.
Так, втрата позивачем коштів відбулась у межах єдиного економічного результату відчуження спірного майна, тоді як Рада зберегла вигоду від такого відчуження, правова підстава для якої відпала.
Відсутність безпосередніх договірних відносин між позивачем та Радою не виключає застосування положень про безпідставне збагачення у разі встановлення факту збереження майна без достатньої правової підстави.
При цьому суд враховує, що і ТОВ «Престижбудсервіс», яке сплатило Раді спірні кошти, і Компанія з обмеженою відповідальністю Сенатум Холдінгс Лімітед, в якої спірні земельні ділянки були придбані позивачем, наразі припинили свою діяльність внаслідок їх ліквідації як юридичних осіб, а тому позивач позбавлений можливості реалізувати право на відшкодування сплачених коштів за рахунок попередніх відчужувачів.
Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2024 у справі №910/8937/25 суд виключив зі складу учасників справи третю особу: Компанія Сенатум Холдінгс Лімітед (Senatum Holdings Limited) (Tritonos, 1 Petrou kai Ravlou, 3076 Limassol Cyprus), оскільки матеріали справи містили докази припинення Компанії Сенатум Холдінгс Лімітед (Senatum Holdings Limited) на підставі «Добровільна ліквідація» та вона була ліквідована з 11.02.2021.
Згідно з відомостями з ЄДРПОУ 09.10.2017 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «Престижбудсервіс». 
У свою чергу збереження Радою одночасно і спірного майна, і коштів, отриманих за його відчуження, суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.
Стосовно посилань скаржника на преюдиційність висновків суду у справі №910/21329/17 щодо недобросовісності Приватної компанії з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд (Private company limited by Shares Goldenberg Assets Ltd) як набувача земельних ділянок, то колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у справі №910/21329/17 була віндикаційна вимога про витребування майна, тоді як у даній справі предметом спору є стягнення безпідставно збережених коштів, правовідносини з приводу чого регулюється іншими нормами матеріального права.
Так, як уже зазначалося, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею, чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Водночас, згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25.03.2025 у справі №902/521/24, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).
Отже, позовні вимоги Приватної компанії з обмеженою відповідальністю Голденберг Ассетс Лтд (Private company limited by Shares Goldenberg Assets Ltd) про стягнення безпідставно збережених коштів відповідачем не мають «компенсаційного характеру», а спрямовані на стягнення виключно суми безпідставно збережених коштів й висновки суду у справі №910/21329/17 про недобросовісність позивача та вибуття земельних ділянок з власності територіальної громади м. Києва поза волею останньої не впливають на висновки суду у даній справі про наявність підстав для повернення Радою безпідставно збережених коштів.
Щодо моменту виникнення у Ради обов`язку з повернення спірних коштів та правильності визначення позивачем періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, то суд апеляційної інстанції установив таке.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тлумачення зазначеної норми приводить до висновку, що порушення грошового зобов`язання полягає у простроченні його виконання, тобто несвоєчасній передачі (сплаті) грошових коштів. Боржник не звільняється від цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання навіть за відсутності його вини. Грошове зобов`язання не може бути припинено з підстав неможливості його виконання, оскільки така неможливість має суб`єктивний характер.
Грошове зобов`язання характеризується не тільки особливим предметом його виконання грошима, а й спеціальними правовими наслідками його порушення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17).
Позивач, звертаючись до суду з позовом у даній справі, вказує, що обов`язок Ради повернути йому спірні кошти виник з 11.12.2015 та нараховує 3% річних на суму 15 974 709,00 грн за період з 11.12.2015 по 09.05.2025 у розмірі 4 510 119,90 грн, а також інфляційні втрати за період грудень 2015 року - квітень 2025 року у розмірі 26 132 788,40 грн.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що початок прострочення для цілей нарахування інфляційних втрат та 3% річних має обчислюватися з дати ухвалення постанови Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/21329/17.
Оцінивши вказані доводи сторін, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22 зробила, зокрема, такі висновки:
Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно (пункт 84 постанови).
При цьому Велика Палата Верховного Суду не може погодитись з висновком, викладеним у постанові Касаційного господарського суду від 27 березня 2019 року у справі №905/1313/18, про те, що зобов`язання продавця повернути кошти, сплачені йому за розірваним договором купівлі-продажу, виникло з набранням чинності рішенням суду від 16 січня 2017 року у справі №905/1290/16 про стягнення з нього цих коштів на підставі статті 1212 ЦК України, тоді як договір купівлі-продажу був розірваний судовим рішенням від 31 серпня 2010 року у справі №905/3512/13, цим же рішенням покупця було зобов`язано повернути придбане за договором майно. Отже, саме з набранням законної сили рішенням суду у справі №905/3512/13 про розірвання договору та зобов`язання покупця повернути придбане майно відпала підстава набуття продавцем коштів, сплачених йому покупцем за це майно. Саме з цього моменту у продавця виник обов`язок повернути безпідставно утримані кошти покупцю, а не з моменту набранням чинності рішенням суду у справі №905/1290/16 про стягнення з нього цих коштів на підставі статті 1212 ЦК України, яке в цьому випадку було механізмом примусового виконання продавцем свого обов`язку з повернення безпідставно утриманих коштів, який він не виконав добровільно (пункт 87 постанови).
Також Велика Палата Верховного Суду не може погодитись з висновками, викладеними у постанові Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2021 року у справі №330/2142/16-ц та постановах Касаційного господарського суду від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 17 серпня 2021 року у справі №913/371/20, про те, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна має бути виконане особою протягом 7 днів з дня направлення / отримання нею вимоги про виконання такого зобов`язання відповідно до статті 530 ЦК України (пункт 88 постанови).
Проте у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна (пункт 91 постанови).
Враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що оскільки рішення Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2013 у справі №757/8077/13, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5237 га, укладений 01.07.2010 між Київської міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Престижбудсервіс», набрало законної сили 26.12.2013 (коли було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва у справі №757/8077/13), то саме з 26.12.2013 у Ради виник обов`язок повернути кошти у сумі 15 974 709,00 грн, правова підстава набуття яких (договір купівлі-продажу від 01.07.2010) відпала.
Період нарахування 3% річних (11.12.2015 - 09.05.2025) та інфляційних втрат (грудень 2015 року - квітень 2025 року), зазначений позивачем у позові, не суперечить наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі №910/3831/22. У позивача право вимагати повернення спірних коштів та нарахування 3% річних та інфляційних втрат на таку суму виникло з моменту придбання ним земельних ділянок, незаконно проданих відповідачем та які врешті перейшли у власність позивача та були у нього витребувані рішеннями судів у справі №910/21329/17.
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з тим, що вони є арифметично правильними.
Щодо посилань скаржника на неврахування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, яка погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували зверненню до суду з таким позовом, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не заявляв про пропуск позивачем строку позовної давності. 
У свою чергу, заява про застосування позовної давності може бути розглянута судом лише у тому разі, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Подання такої заяви до суду апеляційної інстанції є процесуально неприпустимим, за винятком лише ситуації, що відповідач не був належним чином повідомлений про час розгляду справи в суді першої інстанції або мав інші поважні причини, які об`єктивно унеможливили подання заяви раніше, чого у спірному випадку не мало місця.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що кошти, отримані Радою за відчуження спірного майна, є безпідставно збереженими після відпадіння правової підстави їх набуття, у зв`язку з чим підлягають стягненню на користь позивача в сумі 15 974 709,00 грн.
Також, у зв`язку з порушенням відповідачем обов`язку з повернення спірних коштів, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають також 26 132 788,40 грн інфляційних втрат та 4 510 119,90 грн 3% річних. 
Ураховуючи викладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги відповідача судом відхиляються у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).
Доводи апеляційної скарги Київської міської ради не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/8937/25 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Київську міську раду.
Матеріали справи №910/8937/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.05.2026 після повернення суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. з відрядження. 

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко