Справа № 215/3359/24 
2/215/606/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 

у складі:головуючого, судді -  Квятковського Я.А. 
за участю секретаря -  Зуб А.С.
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 
відповідача - ОСОБА_3 
представника відповідача - ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривий Ріг в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради,- про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою державного житлового фонду. За життя основним наймачем вищезазначеної квартири був ОСОБА_5 , що підтверджується ордером на житло від 11.01.1982 року, його родина складалась з дружини – ОСОБА_6 , сина – ОСОБА_7 . У вищезазначеній квартирі, окрім ОСОБА_5 , також зареєстровані члени: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 .
Відповідачка є сестрою позивача, яка в спірній квартирі не проживає з 2005 року, витрати на комунальні послуги, що надаються згідно кількості зареєстрованих осіб, несе позивач. 
Просив допитати свідків на підтвердження вказаних обставин.
Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2024 р., ухваленим у зазначеній справі, позовні вимоги позивача задоволено повністю.
Ухвалою суду від 26.08.2026 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення по справі , заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 01.10.2025.
Розгляд справи неодноразово відкладався, у т.ч. на 15.06.2026. Суд перейшов на стадію ухвалення рішення до 19.06.2026.
Позивач і його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовільнити їх. 

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем були створені навмисно перешкоди у користуванні житловою прощею. Вказуючи, що позивач ОСОБА_1 є її рідним братом. Їх мати ОСОБА_6 , старший брат ОСОБА_9 , позивач та вона у продовж всього життя проживали у спірній квартирі. Після смерті брата ОСОБА_1 та матері ОСОБА_6 в спірній квартирі проживали відповідачка, позивач який повернувся із-за кордону, та його малолітня донька від першого шлюбу. Відповідачка є інвалідом 2 групи. Наприкінці літа 2023р., відповідачка тяжко захворіла та перебувала на стаціонарному лікуванні в місцевих лікарнях. Повернувшись додому після лікування, позивач досить агресивно відреагував на її повернення. Згодом застосувавши силу забрав ключі від вказаної квартири. Таким чином фактично не проживає з кінця січня 2024 року. Просили допитати свідків.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків суд дійшов до таких висновків.
Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька позивача (а.с. 6,7).
Згідно ордеру № 63 від 11.01.1982 року, головним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , був ОСОБА_5 та його члени родини: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 (а.с.8,9). ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 (а.с. 10,79,12)
Позивач несе витрати по утриманню квартири АДРЕСА_1 (а.с.15-17).
Відповідно акту огляду МСЕК, виписки № 404/988, № 3134/1040, № 3434/1150 з медкарти ОСОБА_3 , відповідачка є інвалідом 2 групи, перебувала на стаціонарному лікуванні з 24.08.2023 р. по 20.10.2023 р. (а.с. 115,116,117,118).
Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1  від 2022 р., замовником його виготовлення є ОСОБА_3 (а.с.122-125).
На цей час відповідачка не проживає у вказаній вище квартирі.

Оцінка суду.
У відповідності до положень ст. 47 Конституції України- кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як випливає зі змісту даних положень закону, обовязковими для втрати права користування житлом є дві умови : не проживання протягом 6 місяців і відсутність поважних причин .
Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Так, у даному випадку відповідачка дійсно не проживає у спірній квартирі більше 6 місяців.
Однак, як випливає з наданих в суді показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відповідачка проживала кілька днів у спірному житлі протягом 2022-2023 років. Між позивачем і відповідачкою склались неприязні стосунки, при спільному проживанні у них виникали сварки, конфлікти, що не заперечувалось і сторонами, згідно показань свідка ОСОБА_15 на початку 2024 року позивач відібрав силою у відповідачки ключі від квартири і вона змушена була проживати у гуртожитку. Тому, в даному випадку, на думку суду, добровільної втрати інтересу відповідачки до житла немає, відтак немає поважних причин її відсутності у житлі.
Крім того, щодо пропорційності втручання у право відповідачки на житло переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції суд зазначає, що доказів наявності у відповідачки іншого житла до суду не надано. З 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан і це, з урахуванням реальної загрози життю та здоров"ю людей, є вагомою причиною перебування цивільного населення у більш безпечних місцях (регіонах).
З урахуванням вищевикладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити через недоведеність позовних вимог .
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні заявлених позивачем вимог відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

 
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, – відмовити. 
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 24.06.2026.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , інн. - НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа: виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, вул. Антона Ігнатченка, 1а.

СУДДЯ: