П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року м. Київ

Справа №759/13172/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/2633/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді П`ятничук І.В. 02 вересня 2025 року в м. Київ,
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В

У червні 2025 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 507867-КС-001 про надання кредиту від 21 серпня 2024 року у розмірі 31713 грн та сплачений судовий збір 2422,4 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в 21 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 507867-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Однак ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 28 травня 2025 року утворилась заборгованість в розмірі 31713 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11000 грн, суми прострочених платежів по процентах - 13013 грн, суми заборгованості по штрафам - 5500 грн, суми прострочених платежів за комісією - 2200 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року в задоволенні позову ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Рішення мотивоване тим, щовідповідно до витягу АТ «Універсал Банк» про рух коштів по картці № НОМЕР_1 від 15 серпня 2025 року за період з 21 серпня 2024 року по 05 лютого 2025 року, станом на 15 серпня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором відсутня. Враховуючи, що станом на 15 серпня 2025 року заборгованість за кредитним договором відсутня, в задоволенні позову слід відмовити.

Не погодилося із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Бізнес позика», його представником подано апеляційну скаргу в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що з виписки по особовому рахунку, яку надав АТ «Універсал Банк» разом із відповіддю, вбачається, що 21 серпня 2024 року о 00:54:28 год. відбулось зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 у сумі 11000 грн, що підтверджує виконання ними зобов`язання.
Разом із позовом було надано детальний розрахунок заборгованості, який відображає всі факти руху грошових коштів за Кредитним договором протягом всього строку його дії і до дати подання позивачем позовної заяви до суду, в т.ч. - факти надання кредиту позивачем та не сплати грошових коштів (відсутності платежів) відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Звертає увагу, що договір № 507867-КС-001 про надання кредиту був укладений з моменту фактичної видачі кредитних коштів, а саме з 21 серпня 2024 року. В матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості відповідачем по кредитному договору №507867-КС-001 від 21 серпня 2024 року. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Посилається на те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, зокрема положення статті 1046 ЦК України, оскільки враховуючи висновки суду про доведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів від позивача, Договір № 507867-КС-001 про надання кредиту є укладеним, що свідчить про наявність у відповідача обов`язку повернути позивачу не лише отримані кошти, а і сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених кредитним договором.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат.

Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 21 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 507867-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) з введенням одноразового ідентифікатора та написання кнопки «Підписую».
Пунктом 2.1 договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 11000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика».
Строк, на який надається кредит - 24 тижні, тобто до 05 лютого 2025 року.
Стандартна процентна ставка за кредитом в день становить 0,7 %, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору.
Також в договорі визначено загальний розмір кредиту 11000 грн.
Орієнтована загальна вартість наданого кредиту 22461,28 грн (п. 2.8 Договору).
Загальні витати за кредитом 11461,28 (п. 2.9 Договору).
Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7785, номер телефону: НОМЕР_2 21.08.2024 00:53:49. (а.с. 26-35)
Окрім цього договір містить номер електронного платіжного засобу вказаного відповідачем: НОМЕР_3 .
Позивачем долучена і візуальна форма послідовності дій клієнта ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 507867-КС-001 від 21 серпня 2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.tpozyka.com. (а.с. 48)
Анкета-заява містить паспортні та анкетні дані відповідача, суму кредиту - 11000 грн, дату отримання кредиту, електронну адресу позичальника, фінансовий номер телефону позичальника та його номер банківської картки для перерахунку коштів № НОМЕР_1 . (а.с. 49)
Зі змісту довідки ТОВ «ПрофітГід» вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» 03.02.2023 о 18:55:15 здійснило переказ грошових коштів (номер транзакції 42419-08675-27154) на номер платіжної картки № НОМЕР_3 у сумі 11000 грн призначення переказу: перерах. Коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 зг. до кредитного дог. № 507867-КС-001 від 21.08.2024 без ПДВ. (а.с. 50).
З довідки про стан заборгованості та розрахунку вбачається, що станом на 28 травня 2025 року, загальна заборгованість за договором - 31713 грн й складається з заборгованості за кредитом - 11 000 грн, заборгованості по відсотках - 13013 грн, заборгованості по комісії - 2200 грн, заборгованості по штрафам - 5500 грн. При цьому з розрахунку вбачається здійснення нарахування відсотків за користування кредитом
до05 лютого 2025 року, а після цієї дати незмінність суми заборгованості (а.с. 20-22)
Також позивачем долучено до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту в якому викладені усі істотні умови кредитування які відповідають умовам зазначеним в кредитному договору № 507867-КС-001 від 21 серпня 2024 року та який підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-3417 номер телефону: НОМЕР_2 21.08.2024 00:52:25.(а.с. 23-25)
З листа АТ «Універсал Банк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку №  НОМЕР_1 , на яку 21 серпня 2024 року були перераховані грошові кошти в сумі 11000 грн, що підтверджується випискою по вказаній банківській картці (а.с. 82, 91).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно вимог ч. ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом у строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.
Також, Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року (справа № 183/7850/22, № 61-14740св23) висловив правову позицію щодо тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у якій вказав, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, яка виходячи з норм чинного законодавства є допустимою і прирівнюється до письмової. Оскільки, даний договір був підписаний сторонами, в законному порядку визнаний недійсним не був, тому судова колегія доходить висновку щодо його умови підлягають до застосування.
Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором пославшись на витяг по руху коштів, що був наданий АТ «Універсал Банк».
Однак такий висновок районного суду є помилковим, оскільки предметом спору у даній справі є договір № 507867-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 21 серпня 2024 року укладений відповідачем з ТОВ «Бізнес позика», а не АТ «Універсал Банк».
Колегія суддів звертає увагу, що позивач не є банківською установою, не відкривало позичальнику рахунку у банку, а лише перерахувало кредитні кошти на вже наявну картку, яку відповідач вказав в договорі. 
Тобто інформація, що надана АТ «Універсал Банк» була витребувана судом лише для підтвердження або спростування факту випуску банківської картки №  НОМЕР_1 на ім`я відповідача, а також щодо зарахування на неї кошти у розмірі 11000 грн за кредитним договором № 507867-КС-001 від 21 серпня 2024 року.
Правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» не мають жодного відношення до предмету даної справи.
Надана інформація свідчить лише про відсутність боргу відповідача перед АТ «Універсал Банк», а не перед ТОВ «Бізнес позика».
За таких обставин районний суд не правильно встановив обставини справи, належним чином не надав оцінку доказам та прийшов до помилкового висновку про відмову в позові з наведених вище підстав.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками, комісію та штраф.
Наявний в матеріалах справи договір № 507867-КС-001 про надання кредиту від 21 серпня 2024 року містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7785, що відповідає нормам Закону України «Про електронну комерцію», а тому у даній справі належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення Кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес позика». Оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
21 серпня 2024 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у договорі та анкеті клієнта. Зарахування коштів на вказану картку підтверджено й листом АТ «Універсал Банк» та долученою випискою про рух коштів.
Договором сторони узгодили строк, на який надаються кошти та проценти за користування ними, який становить 24 тижні. Дата повернення (виплати) кредиту 05 лютого 2025 року. Відсоткова ставка за користування коштами визначена, як фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,7% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку.
Оскільки, даний договір був підписаний сторонами, в законному порядку визнаний недійсним не був, тому колегія суддів доходить висновку щодо його умови підлягають до застосування, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за тілом кредиту в розмірі 11000 грн.
Крім того, перевіривши наведену позивачем в розрахунку суму заборгованості за процентами, колегія суддів встановила, що вона узгоджується із умовами кредитного договору та не спростована відповідачем. Зокрема, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, нарахована в межах строку дії договору з 21 серпня 2024 року до 05 лютого 2025 року та складає 13013 грн = (11 000,00 x 0.7 x 169 : 100).
Також із матеріалів справи убачається, що сторонами зобов`язання погоджено розмір комісії 2200 грн, яка нараховується одноразово при видачі кредиту (п. 2.5. договору). Тобто наведений платіж був разовим і позовних вимог про визнання недійсними умов основного договору кредиту, якими передбачена сплата такої комісії, позичальник не заявляв. Таким чином сплата позичальником комісії за користування кредитом у визначеному договором розмірі є результатом домовленості сторін, а такі положення договору є обов`язковими до виконання.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес позика» штрафу в розмірі 5500 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Так, договір № 507867-КС-001 про надання кредиту від 21 серпня 2024 рокупро надання споживчого кредиту, між сторонами було укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Таким чином, нарахування ТОВ «Бізнес позика» штрафу в сумі 5500 грн за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором № 507867-КС-001 про надання кредиту від 21 серпня 2024 року є неправомірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають. 

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Таким чином апеляційна скарга ТОВ «Бізнес позика» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість у розмірі 26213 грн, що складається з суми заборгованості по тілу кредиту - 11000 грн, суми прострочених платежів по процентах - 13013 грн та суми прострочених платежів за комісією - 2 200 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то згідно вимог ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір 6056 (2 422,40 грн (за позовну заяву) + 3633,60 грн (за апеляційну скаргу)) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (82,65 %) у розмірі 5005,28 грн. Про інші судові витрати заявлено не було.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити частково.
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором № 507867-КС-001 про надання кредиту від 21 серпня 2024 року у розмірі 26213 грн та судовий збір судовий збір у розмірі 5005,28 грн.
В задоволені позову в іншій частині - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (ЄДРПОУ 41084239, місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411)
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 )

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук