СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2026 року Справа № 480/6655/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6655/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене листом від 10.05.2024 № 4/3313, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у наданні відстрочки від призову, оскільки позивачем разом із заявою було надано всі необхідні документи, в тому числі копії документів на підтвердження факту здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Ухвалою суду від 02.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач є військовозобов`язаним, виявив небажання проходити військову службу та подав заяву про звільнення від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що він зайнятий постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи. З наданих позивачем до заяви копій документів вбачається, що він має двоюрідного брата, якому встановлена перша група інвалідності безтерміново. Проте позивач разом із заявою про надання відстрочки не надав довідки структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що підтверджує факт здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю та документів, які б підтверджували відсутність інших працездатних осіб, що можуть здійснювати догляд. У зв`язку з наведеним, підстави для надання відстрочки відсутні. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Позивач 08.05.2024 звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як особі, яка зайнята постіним доглядом за особою з інвалідністю I групи або за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а.с. 5). 
До вказаної заяви позивачем було додано наступні копії документів: паспорту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; витяг про реєстрацію акту про народження ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 ; копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 489413 про наявність інвалідності I групи у ОСОБА_2 ; акт про встановлення факту постійного догляду від 29.04.2024 року ОСОБА_1 за ОСОБА_2 .
За результатами ознайомлення із заявою позивача, відповідач, листом № 4/3313 від 10.05.2024 щодо розгляду заяви, повідомив позивача про відсутність підстав для надання відстрочки, на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки відсутні документи структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що підтверджують факт здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю та документів, що підтверджують відсутність інших працездатних осіб, які можуть здійснювати догляд; відсутня копія військово-облікового документу заявника (а.с. 19).
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII від 21.10.1993 (далі – Закон № 3543-ХІІ).
Відповідно до статті 4 Закону № 3543-ХІІ, організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які є опікунами особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
Згідно з частиною 2 статті 23 Закону № 3543-XII особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем до заяви про надання відстрочки додано копію акту встановлення факту здійснення догляду № 14-85 від 29.04.2024, складений старостою Собицького старостинського округу Романом Шелестом відповідно до вимог пункту 21 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, в якому встановлено, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд на непрофесійній основі над своїм двоюрідним братом ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю I групи (а.с. 18).
Законом України "Про соціальні послуги", від 17 січня 2019 року, № 2671-VIII (далі - Закон № 2671-VIII), постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі", наказом Міністерства соціальної політики України від 17.05.2022 № 150 "Про затвердження Методики обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї для надання соціальних послуг", наказом Міністерства соціальної політики України від 29.01.2021 року № 37 "Про затвердження форм документів, необхідних для призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі", передбачено виплату компенсації за догляд для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам з числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та, зокрема, є особами з інвалідністю I групи.
Відповідно до ст. 1 Закону № 2671-VIII надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи-підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.
Пунктом 1 ч. 6 ст. 13 Закону № 2671-VIII передбачено, що фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є особами з інвалідністю I групи.
Відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону № 2671-VIII фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
Для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу. Форма акта про проведення обстеження сім`ї затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 29.01.2021 року № 37 "Про затвердження форм документів, необхідних для призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі".
Якщо фізична особа надає соціальні послуги за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, але має інше зареєстроване місце проживання, обстеження сім`ї для встановлення факту догляду є обов`язковим.
Рішення про надання компенсації приймається виключно на підставі висновків про комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг (за показниками ступеня рухової активності), яке здійснюється фахівцями департаменту разом із представниками закладу охорони здоров`я, надавачів соціальних послуг.
Суд зазначає, що наданий позивачем Акт становлення факту здійснення догляду не відповідає формі, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 29.01.2021 року № 37 "Про затвердження форм документів, необхідних для призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі". Вказаний акт складено відповідно до вимог п. 21 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, який не відноситься до підтвердження факту надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за особою з інвалідністю, яка потребує такого догляду. За таких обставин Акт встановлення факту догляду № 14-85 від 29 квітня 2024 року не може бути належним доказом підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю I групи.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до статті 72 КАС України, доказами в адміністративній справі є будь- які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що маються значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 90 КАС України зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин, враховуючи, що у даній справі в межах спірних правовідносин не встановлено протиправних дій/бездіяльності або рішень відповідача, які б порушували права позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено та в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем інших судових витрат, окрім судового збору у розмірі 1211,20 грн, то витрати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 90, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Л.М. Опімах