ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.05.2026	Справа № 910/16248/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстарч", 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЯХОНТ", 
про стягнення 782 062,34 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрстарч" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЯХОНТ" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 782 062,34 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно було виписано та зареєстровано податкові накладні №16 від 03.07.2023 та №5 від 03.07.2023 на всю вартість товару з податком на додану вартість, не враховуючи аванс, який був сплачений під час дії податкової пільги з податку на додану вартість на придбане обладнання. Правовою підставою позовних вимог визначено приписи ст.1212 Цивільного кодексу України. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
21.01.2026 (сформовано 20.01.2026) через систему «Електронний суд» ТОВ «Торговий дім «ЯХОНТ» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення позовних вимог та вказувало, що сторонами була обумовлена договірна ціна за договором у розмірі 5 586 159,60 грн в тому числі ПДВ 931 026,60 грн, та те, що відповідач передав, а позивач прийняв товару товар саме на суму у розмірі 5 586 159,60 грн, у тому числі ПДВ 931 026,60 грн, а також та те що у позивача виникло право на податковий кредит у розмірі 931 026,60 грн на підставі податкових накладних № 5 від 30.07.2023 та № 16 від 03.07.2023, зареєстрованих відповідачем, очевидно, що відповідач не отримував від позивача та відповідно жодним чином не набував безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 782 062,34 грн.
27.01.2026 (сформовано 26.01.2026) ТОВ «Укрстарч» через систему «Електронний суд» до суду була подана відповідь на відзив, в якій позивач зазначив про помилковість тверджень відповідача.
29.01.2026 (сформовано 28.01.2026) через систему «Електронний суд» ТОВ «Торговий дім «ЯХОНТ» подало до суду заперечення на відповідь на відзив.
З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2023 (з урахуванням угоди про внесення змін до договору поставки № 090123П-ТД від 10.01.2023) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЯХОНТ», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстарч», як покупцем, був укладений договір поставки № 090123П-ТД (далі - договір).
Згідно з пунктом 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця Обладнання, а Покупець зобов`язується прийняти Обладнання і оплатити його вартість.
Відповідно до пункту 1.2. Договору найменування, кількість, одиниці виміру, ціна за одиницю Обладнання, загальна вартість Обладнання визначаються в погоджених сторонами Специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.
Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ціна на Обладнання, сформована в національній валюті України і вказується в узгоджених Сторонами Специфікаціях.
Згідно з пунктом 3.3. Договору загальна вартість Договору визначається Сторонами шляхом підсумовування загальної вартості Обладнання, поставленого згідно Специфікацій, підписаних Сторонами протягом усього строку дії даного Договору.
Відповідно до пункту 1 Специфікації №1 до Договору, Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар: L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) в кількості 2 штуки загальною вартістю 5 586 159,60 грн в тому числі ПДВ 931 026,60 грн.
Пунктом 3 Специфікації №1 до Договору передбачено наступний порядок оплати за поставку обладнання:
3.1. Перший платіж у розмірі 70% від вартості Обладнання вказаної в п.2. Специфікації до Договору поставки № 090123П-ТД від « 09» січня 2023 року, здійснюється Покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з дати підписання цієї специфікації та надання Постачальником рахунку на оплату.
3.2. Другий платіж у розмірі 30% від вартості Обладнання здійснюється Покупцем банківським переказом на рахунок Продавця протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати письмового повідомлення про готовність Обладнання до відвантаження та надання Постачальником рахунку на оплату. За погодженням Сторін, до здійснення платежу Покупець має право, але не зобов`язаний, здійснити перевірку готовності Обладнання до відвантаження у місці його виробництва.
Відповідачем на підставі вищевикладеного було виставлено рахунок № ТД-0000298 від 09.01.2023 на загальну суму 5 586 159,60 грн в тому числі ПДВ 931 026,60 грн.
Позивачем згідно з пунктом 3.1. Специфікації №1 до Договору було сплачено 70% від вартості обладнання вказаної в пункті 2 Специфікації до Договору у розмірі 3 910 311,72 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 176 від 27.01.2023.
16.02.2023 сторонами була укладена угода про внесення змін № 1 до специфікації № 1 від 09.01.2023 у зв`язку з набранням чинності постановою КМУ від 16.11.2022 № 1288, якою внесено зміни до постанови КМУ від 20.03.2020 № 224, в частині правил оподаткування операцій з постачання обладнання податком на додану вартість. Так сторони дійшли згоди пункт 1 Специфікації викласти в наступній редакції: L-МVЕ-Е2 Пристрій плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) в кількості 2 штуки загальною вартістю 4 655 133,00 грн (у графі ПДВ значиться *звільнено).
03.07.2023 на підставі видаткової накладної № ТД-0003390 від 03.07.2023 ТОВ «Торговий дім «ЯХОНТ» поставив, а ТОВ «Укрстарч» прийняв L-МVЕ-Е2 Пристрій плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) в кількості 2 штуки загальною вартістю 5 586 159,60 грн у тому числі 931 026,60 грн ПДВ. Вказана видаткова накладна складена та підписана представниками обох сторін.
На виконання умов укладеного договору поставки 11.07.2023 позивач здійснив оплату отриманого товару в розмірі 1 675 847,88 грн (у тому числі 279 307,98 грн ПДВ), що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 2640 від 11.07.2023.
Відповідачем було зареєстровану на ім`я позивача податкову накладну № 245 від 27.01.2023 на загальну сумі 3 910 311,72 грн без ПДВ за товаром L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) з кодом УКТ ЗЕД 8537109100.
У подальшому, після поставки товару відповідач склав та зареєстрував на ім`я позивача податкові накладні № 5 від 03.07.2023 на загальну суму 1 675 847,88 грн в тому числі ПДВ 279 307,98 грн, що підтверджується квитанцією від 31.07.2023 та № 16 від 03.07.2023 на загальну суму 3 910 311,72 грн в тому числі ПДВ 651 718,62 грн, що підтверджується квитанцією від 02.08.2023, на товар L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) за кодом УКТ ЗЕД 8537209100.
Крім того податкова накладна № 245 від 27.01.2023 на загальну суму 3 910 311,72 грн без ПДВ була відкоригована, що підтверджується квитанцією від 07.08.2023. З представлених суду документів вбачається, що змін зазнала ціна постачання товарів/послуг або максимальна роздрібна ціна товарів.
Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Укрстрач» зауважує, що відповідач неправомірно виписав та зареєстрував податкові накладні № 16 від 03.07.2023 та № 5 від 03.07.23 на всю вартість товару з ПДВ, не врахувавши аванс, який був сплачений за першою подією під час дії податкової пільги з податку на додану вартість на придбане нами обладнання та угоду від 16.02.2023 про внесення змін №1 до специфікації №1 від 09.01.2023 до договору поставки №090123П-ТД від 09.01.2023.
23.10.2024 ТОВ «Укрстрач» звернулось до Державної податкової служби України із зверненням на отримання індивідуальної податкової консультації у письмовій формі вих.№417 від 23.10.2024.
09.12.2024 позивач на своє звернення отримало від Державної податкової служби України Індивідуальну податкову консультацію № 5433/ІПК/99-00- 21-03-02 ІПК від 25.11.2024, відповідно до якої контролюючим органом було вказано:
- для операцій з постачання товарів, включених до Переліку № 224 постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. режим звільнення від оподаткування ПДВ, визначених пунктом 71 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України діяв до 30.06.2023 р. включно, тобто до закінчення останнього календарного дня місяця, в якому завершилась дія карантину, встановленого Урядом з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (С0VI^-19);
- якщо фактичне відвантаження товарів, які були включені до Переліку №224 відбулося 01.07.2023 (після закінчення дії режиму звільнення від оподаткування ПДВ), то на дату відвантаження товару понад обсяг отриманої часткової попередньої оплати, на неоплачену частину відвантажених товарів постачальник зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ за відповідною ставкою (20 відсотків), підстави для складання нової податкової накладної у зв`язку із зміною порядку оподаткування відсутні;
- загальне правило формування податкового кредиту передбачає включення до складу податкового кредиту усіх сум ПДВ, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів/послуг, незалежно від того, для використання в яких операціях придбані такі товари/послуги (зокрема призначених для використання в операціях звільнених від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.);
- право на податковий кредит за податковою накладною, зареєстрованою в ЄРПН виникає у покупця лише за операціями з постачання тих товарів, за якими ПДВ нараховано правомірно;
- якщо товари були придатні на митній території України та/або здійснена оплата вартості неоплаченої частини таких товарів із нарахуванням ПДВ відповідно до вимог Податкового кодексу України (після закінчення тимчасової дії режиму звільнення від оподаткування ПДВ), то платник податку за операціями з придбання таких товарів мав право віднести суми ПДВ, сплачені при такому придбанні до податкового кредиту (за наявності належним чином зареєстрованої в ЄРПН відповідної податкової накладної);
- платник податку не має права включити до податкового кредиту суму ПДВ, зазначену у податковій накладній, яка складена безпідставно (відсутня подія для складання податкової накладної).
За твердженнями позивача відповідач як одна із сторін зобов`язання набуває зазначені кошти (суму ПДВ) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, тобто на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
З огляду на вказане, як стверджує ТОВ «Укрстрач» оскільки товар (L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) звільнено від оподаткування податком на додану вартість, неповернення відповідачем позивачеві суми, перерахованої поза межами договірних платежів (суми ПДВ, яка є складовою договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів), має наслідком безпідставного отримання відповідачем 782 062,34 грн.
12.09.2025 позивачем на адресу відповідача була скерована претензія вих.№430 щодо повернення 782 062,34 грн переплати, як такої, що не має враховуватись постачальником при оподаткуванні ПДВ господарської операції за договором.
Оскільки вказана претензія залишена Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЯХОНТ» без виконання, позивач звернувся із цим позовом до суду.
У свою чергу відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та зауважував, що у зв`язку з реєстрацією ТОВ «Торговий дім «ЯХОНТ» податкових накладних на загальну суму 5 586 159,60 грн у позивача виникло право на податковий кредит та відповідне право зменшити свої податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 931 026,60 грн. При цьому, в позові не заначено, що позивач відмовився від такого права на податковий кредит. При цьому, сторонами була обумовлена договірна ціна за договором у розмірі 5 586 159,60 грн в тому числі ПДВ 931 026,60 грн, відповідач не отримував від позивача та відповідно жодним чином не набував безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 782 062,34 грн.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.
Визначаючи суть і характер правовідносин, що виникли між сторонами, варто зазначити, що зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За змістом статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що внаслідок укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЯХОНТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстарч» договору поставки № 090123П-ТД, між ними виникли правовідносини, які регулюються § 3 Глави 54 Цивільного кодексу України.
Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З огляду на вказане, беручи до уваги, що спірні правовідносини між сторонами виникли до 28.08.2025, суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Приписи вказаної статті кореспондуються із нормами статті 712 Цивільного кодексу України. Частиною 2 якої передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Стаття 663 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частино 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У межах даного позову між сторонами відсутній спір щодо факту поставки товару, його кількості та асортименту та факту оплати.
Водночас, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
З представлених суду документів слідує, що умовами договору поставки від 09.01.2023, зокрема у Специфікації№ 1, сторонами була погоджена вартість товару 5 586 159,60 грн в тому числі ПДВ 931 026,60 грн.
У подальшому, як вказано судом вище, до Специфікації № 1 сторонами були внесені зміни Угодою від 16.02.2023 та відповідно сторони погодили, що загальна вартість товару становить 4 655 133,00 грн (без ПДВ).
Позивачем, як покупцем, здійснена оплата товару в загальному розмірі 5 586 159,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 176 від 27.01.2023 на суму 3 910 311,72 грн (без ПДВ)та платіжною інструкцією в національній валюті № 2640 від 11.07.2023 на суму 1 675 847,88 грн (у тому числі ПДВ 279 307,98 грн).
Судом враховано, що внесення змін до Специфікації№ 1 було зумовлено набранням чинності постановою КМУ від 16.11.2022 № 1288, якою внесено зміни до постанови КМУ від 20.03.2020 № 224, в частині правил оподаткування операцій з постачання обладнання податком на додану вартість.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються нормами Кодексу (пункт 1.1 статті 1 розділу І Кодексу).
Правові основи оподаткування податком на додану вартість встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX Кодексу.
Відповідно до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу (з урахуванням внесених змін) тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з 17 березня 2020 року по ЗО червня 2023 року від оподаткування ПДВ звільнялися операції з:
ввезення на митну територію України товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню,локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (СОУЮ-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України;
постачання на митній території України товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (СОУГО-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.
У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу, положення пункту 198.5 статті 198 розділу V Кодексу та положення статті 199 розділу V Кодексу не застосовувалися щодо таких операцій.
Норми пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу застосовувалися до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року до 30 червня 2023 року включно.
Перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом 8АК8-СоУ-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільнялися від оподаткування податком на додану вартість та які звільнялися від сплати ввізного мита, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року № 224 зі змінами та доповненнями (далі - Перелік № 224).
Правила формування податкових зобов`язань і податкового кредиту з ПДВ та складання податкових накладних І розрахунків коригування до податкових накладних та їх реєстрації в ЄРПН встановлено статтями 187, 198 і 201 розділу V Кодексу.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 розділу V Кодексу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь- яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Пунктом 198.1 статті 198 розділу V Кодексу встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення, зокрема операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 розділу V Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 розділу V Кодексу.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 стаття 201 розділу V Кодексу).
Як вказано судом вище та не спростовано сторонами, відповідачем було зареєстровану на ім`я позивача податкову накладну № 245 від 27.01.2023 на загальну сумі 3 910 311,72 грн без ПДВ за товаром L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) з кодом УКТ ЗЕД 8537109100. У подальшому, після поставки товару відповідач склав та зареєстрував на ім`я позивача податкові накладні № 5 від 03.07.2023 на загальну суму 1 675 847,88 грн в тому числі ПДВ 279 307,98 грн, що підтверджується квитанцією від 31.07.2023 та № 16 від 03.07.2023 на загальну суму 3 910 311,72 грн в тому числі ПДВ 651 718,62 грн, що підтверджується квитанцією від 02.08.2023, на товар L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) за кодом УКТ ЗЕД 8537209100.
Виходячи з положень Постанови КМУ №1288 від 16.11.2022 на поставку L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) мала бути застосована пільга з оподаткування ПДВ згідно з редакцією Постанови КМУ №224 від 20.03.2020 (із змінами згідно із постановою КМУ №1288 від 16.11.2022).
Суд відзначає, що для операцій з постачання товарів, включених до Переліку № 224, режим звільнення від оподаткування ПДВ, визначений пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу, діяв до 30.06.2023 включно, тобто до закінчення останнього календарного дня місяця, в якому завершилась дія карантину, встановленого Урядом з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОУІП-19).
Якщо фактичне відвантаження товарів, які були включені до Переліку № 224, відбувається починаючи з 01.07.2023 (після закінчення дії режиму звільнення від оподаткування ПДВ), то на дату відвантаження товару понад обсяг отриманої часткової попередньої оплати, на неоплачену частину відвантажених товарів постачальник зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ за відповідною ставкою (20 відсотків).
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Системно проаналізувавши викладене, беручи до уваги, що на поставку L-МVЕ-Е2 Шафа плавного пуску AuCom, 70А, 10кВ, номінальна потужність 1100 кВт (з картою PROFINET) мала бути застосована пільга з оподаткування ПДВ, часткова оплата такого товару мала місце 27.01.2023, а поставка - 03.07.2023 (після закінчення дії режиму звільнення від оподаткування ПДВ), суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем неправомірно було застосовано ПДВ на всю вартість товару, тобто як протягом закінчення дії режиму звільнення від оподаткування ПДВ, так і після закінчення такого режиму.
Водночас суд не погоджується з твердженнями позивача щодо розміру грошової суми безпідставно отриманих коштів та зазначає, що з огляду на вказане та встановлене вище правовій кваліфікації як безпідставно отримані грошові кошти підлягає виключно сума ПДВ, розрахована на суму попередньої оплати, здійсненої 27.01.2023, тобто в розмірі 651 718,62 грн.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 стаття 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Укрстрач», а саме в розмірі 651 718,62 грн.
Згідно приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, 
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстарч" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЯХОНТ" про стягнення 782 062,34 грн - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЯХОНТ" (01135, Україна, місто Київ, вулиця Полтавська, будинок 9; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 38517114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстарч" (07702, Україна, Яготинський р-н, Київська обл., місто Яготин, вулиця Кузнєцова, будинок 18; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 42625175) 651 718,62 грн безпідставно отриманих коштів та судовий збір в розмірі 9 775,78 грн. 
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 07.05.2026.

Суддя В.В. Князьков