ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року	справа № 380/5037/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (Львівська область, Бродівський район, с. Пониковиця; РНОКПП НОМЕР_3 ) з вимогою:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) кошти за вчинення майнової шкоди у сумі 2143,98 грн (дві тисячі чотириста сорок три гривні 98 копійок).
В обґрунтування позовних вимог представником позивача вказано, що внаслідок самовільного залишення відповідачем військової частини, за фактом чого відкрито кримінальне провадження, встановлено факт завдання матеріальних збитків державі, що виразилося в привласненні військового майна на загальну суму 2143,98 гривень, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
24.03.2026 суд звернувся із запитом про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 в порядку ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання.
08.04.2026 за вх.№29065 від представника позивача надійшло клопотання про відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Зазначив, що сума судового збору перевищує ціну позову, що свідчить про її очевидну непропорційність предмету спору та створює надмірний фінансовий тягар. Сплата судового збору у розмірі, що істотно перевищує суму спірних правовідносин, фактично призводить до неефективного використання бюджетних коштів. Просить зменшити розмір судового збору до співмірного із ціною позову.
13.04.2026 за вх.№30400 Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України у Львівській області надав інформацію, згідно з якою ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 16.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки. 
Ухвалою суду від 30.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.
15.05.2026 від відповідача на адресу суду повернувся конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, на якому зазначено причини невручення «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 124 КАС України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Абзацом другим частини четвертої цієї ж статті передбачено, що у разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.
Разом з тим, частиною четвертою статті 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд даної справи у відповідності до ч.1 ст. 130 КАС України, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно із наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №1192-ОС від 12.10.2024 сержанта ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №1478-ОС від 23.12.2024 відповідач приступив до виконання обов`язків за посадою інспектора прикордонної служби 1 категорії – начальника другої групи переносних зенітно-ракетних комплексів першого зенітного ракетно-артилерійського відділення третьої прикордонної зенітної ракетно-артилерійської застави відділу прикордонної служби (тип С) зенітних ракетно-артилерійських комплексів з 19.12.2024.
Згідно із витягом з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №272-ВВ від 15.04.2025 ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки за 2025 рік тривалістю 15 календарних днів з 18.04.2026 та наданням 4 днів на дорогу до Волинської області, до виконання службових обов`язків приступити 07.05.2025.
10.06.2025 начальником НОМЕР_4 прикордонного загону затверджено висновок службового розслідування №38/857/25-Вн, що проведене на підставі наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 10.05.2025 №2483-Аг «Про призначення службового розслідування» по факту неприбуття з частини основної щорічної відпустки до тимчасового місця розташування підрозділу сержанта ОСОБА_2 , відповідно до якого встановлено нез`явлення з щорічної основної відпустки до тимчасового місця розташування підрозділу ( АДРЕСА_3 ) позивача та перебування без поважних причин поза межами військової частини, тривалістю понад 10 діб, підтвердився.
Згідно з наказом №3125-АГ від 11.06.2026 «Про результати службового розслідування» наказано Відділу організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу копії висновку та матеріалів службового розслідування, разом з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, надіслати до органу досудового розслідування для прийняття правового рішення та письмово повідомити ВВВБ по НОМЕР_4 прикордонному загону ГВЗВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Харківську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону України.
Комісією НОМЕР_4 прикордонного загону, на підставі наказу НОМЕР_4 прикордонного загону від 30.10.2025 № 5967-АГ «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування по факту втрати майна номенклатури речової, житлово-експлуатаційної служби та відділу радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки військовослужбовцями НОМЕР_4 прикордонного загону № 06.1.4/1818/25-Вн від 03.12.2025. 
За результатами проведеного службового розслідування факт нестачі майна військовослужбовців НОМЕР_4 прикордонного загону встановлено таке.
Наказом НОМЕР_4 прикордонного загону № 6673-АГ від 06.12.2025 у зв`язку із порушенням вимог статей 11, 16, розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилося в неповерненні сержантом ОСОБА_1 ввіреного йому майна та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_4 прикордонного загону та у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» сержанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі 2143,98 грн. (дві тисячі чотириста сорок три гривні 98 копійок). 
На підставі вище викладеного, 07.01.2026 військова частина НОМЕР_1 направила листи до відповідача про необхідність добровільного відшкодування матеріальної шкоди завданої державі. Станом на момент подання позову відповіді від військовослужбовця на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходила.
Зазначене стало підставою для звернення військової частини НОМЕР_1 з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 9-1 Закону №2011-XII передбачено продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
До військового майна, зокрема, належить речове майно.
Як встановлено в ході судового розгляду під час проходження служби відповідачу було видано майно (килим польовий ізоляційний вартістю 300,00 грн та мішок спальний вартістю 1843,98 грн), що підтверджується Актом внутрішнього переміщення основних засобів №24-5484 від 18.12.2024.
Наказом Міністерства оборони України від 29.06.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898, якою визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі по тексту - Інструкція).
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Згідно із положеннями ст.12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем речового майна. Судом також встановлено, що відповідач 07.05.2025, після завершення відпустки не з`явився до військової частини НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що на момент самовільного залишення військової частини, вартість речового майна, яка підлягала утриманню з відповідача складала 2143,98 грн, що підтверджується Актом внутрішнього переміщення основних засобів №24-5484 від 18.12.2024 та довідкою-розрахунком №200 від 20.11.2025.
Доказів сплати вартості виданих предметів речового майна на загальну суму у розмірі 2143,98 грн, до суду відповідачем не надано.
При цьому, вжиття військовою частиною НОМЕР_1 заходів щодо добровільної сплати відповідачем вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились не призвели до фактичної сплати відповідачем спірної суми.
Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, суд вважає доведеним право позивача на стягнення такого відшкодування в сумі 2143,98 грн.
А відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки позивач не надав доказів понесення таких судових витрат, суд не має підстав вирішувати питання про їх розподіл.

Керуючись 14, 72-77, 139, 242-246, 255,293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість виданих йому предметів речового майна в сумі 2143 (дві тисячі сто сорок три) грн 98 копійок.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна