РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2026 року 	м. Рівне	№640/12897/21	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення. 

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-11100-17-У. 
Стислий виклад позиції Позивача та заперечень Відповідача.
Позивач зазначає, що був зареєстрований як фізична особа – підприємець з 01.06.2001 (запис №20660170000009467) по 17.03.2021. Податковим органом винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-11100-17-У у розмірі 21030,90 грн, яка є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки Позивач був працевлаштований на посаду касира торговельного відділу кас ТОВ «Епіцентр К», яке сплачувало за Позивача страхові внески. Доходу від здійснення підприємницької діяльності не отримав. Просив задовольнити позов у повному обсязі. 
Відповідач зазначає, що в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 містяться дані щодо нарахування єдиного внеску за січень-грудень 2017 року, I-IV квартали 2018 року, I-IV квартали 2019 року, I-III квартали 2020 року, в розмірі мінімального страхового внеску за кожний місяць згідно обраної системи оподаткування – загальної системи оподаткування: за 2017 рік – 8448,00 грн, за 2018 рік – 9828,72 грн, за 2019 рік – 11016,72 грн, за I-III квартали 2020 року – 8495,30 грн. Податковий орган зазначає, що за вказані вище періоди сплата єдиного внеску відсутня, у зв`язку з чим обліковується недоїмка у розмірі 37788,74 грн. У зв`язку із наявністю недоїмки з єдиного внеску в розмірі 37788,74 та на підставі даних інформаційно-телекомунікаційної системи податковим органом сформована Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11100-17 на суму 21030,90 грн, яка є правомірною. Просив відмовити Позивачу у задоволенні позову повністю. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (головуючий суддя І.В.Смолій) від 13.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 справу прийнято до провадження. 
Ухвалою суду від 12.03.2025 постановлено: замінити відповідача у справі №640/12897/21 – Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 43141267) на правонаступника – Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (вулиця Шолуденка, 33/19, місто Київ, 04116; код ЄДРПОУ ВП 44116011).
Відповідно до частини другої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України. 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу. 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа – підприємець з 01.06.2001 (запис №20660170000009467) по 17.03.2021 (запис №2000660060001009467), що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПГФ.
ОСОБА_1 працевлаштована на посаду касира торговельного відділу кас ТОВ «Епіцентр К», що підтверджується наказом від 14.09.2016 №267/К1-п (а.с. 7) та записами в Трудовій книжці (а.с. 8).
Відповідно до Довідки ТОВ «Епіцентр К» від 24.05.2021 ОСОБА_1 працює на підприємстві з 16.09.2016; в період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року Позивачу нараховувалася заробітна плата з утриманням обов`язкових платежів (а.с. 20).
В інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 містяться дані щодо нарахування єдиного внеску за січень-грудень 2017 року, I-IV квартали 2018 року, I-IV квартали 2019 року, I-III квартали 2020 року, в розмірі мінімального страхового внеску за кожний місяць згідно обраної системи оподаткування – загальної системи оподаткування:
за 2017 рік – 8448,00 грн,
за 2018 рік – 9828,72 грн,
за 2019 рік – 11016,72 грн,
за I-III квартали 2020 року – 8495,30 грн. 
Податковий орган зазначає, що за вказані вище періоди сплата єдиного внеску відсутня, у зв`язку з чим обліковується недоїмка у розмірі 37788,74 грн.
У зв`язку із наявністю недоїмки з єдиного внеску в розмірі 37788,74 та на підставі даних інформаційно-телекомунікаційної системи податковим органом сформована Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11100-17 на суму 21030,90 грн (далі – Вимога) (а.с. 31).
Податковий орган зазначає, що у 2017 – 2020 роках Позивач був платником єдиного внеску незалежно від фактичного здійснення підприємницької діяльності чи отримання прибутку від такої діяльності, а тому оскаржувана Вимога сформована правомірно.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення – Вимоги, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI).
Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) визначено, що працівник – це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України “Про оплату праці”, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі – Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Як підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа – підприємець з 01.06.2001 (запис №20660170000009467) по 17.03.2021 (запис №2000660060001009467), що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПГФ; перебувала на загальній системі оподаткування.
ОСОБА_1 працевлаштована на посаду касира торговельного відділу кас ТОВ «Епіцентр К», що підтверджується наказом від 14.09.2016 №267/К1-п (а.с. 7) та записами в Трудовій книжці (а.с. 8).
Відповідно до Довідки ТОВ «Епіцентр К» від 24.05.2021 ОСОБА_1 працює на підприємстві з 16.09.2016; в період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року Позивачу нараховувалася заробітна плата з утриманням обов`язкових платежів. 
Суд зазначає, що соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.
Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. 
Суд зазначає, що за висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у даній справі, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
В інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 містяться дані щодо нарахування єдиного внеску за січень-грудень 2017 року, I-IV квартали 2018 року, I-IV квартали 2019 року, I-III квартали 2020 року, в розмірі мінімального страхового внеску за кожний місяць згідно обраної системи оподаткування – загальної системи оподаткування:
за 2017 рік – 8448,00 грн,
за 2018 рік – 9828,72 грн,
за 2019 рік – 11016,72 грн,
за I-III квартали 2020 року – 8495,30 грн. 
Податковий орган зазначає, що за вказані вище періоди сплата єдиного внеску відсутня, у зв`язку з чим обліковується недоїмка у розмірі 37788,74 грн.
У зв`язку із наявністю недоїмки з єдиного внеску в розмірі 37788,74 та на підставі даних інформаційно-телекомунікаційної системи податковим органом сформована Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11100-17 на суму 21030,90 грн.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Позивач працевлаштована на посаду касира торговельного відділу кас ТОВ «Епіцентр К», що підтверджується наказом від 14.09.2016 №267/К1-п (а.с. 7) та записами в Трудовій книжці.
Відповідно до Довідки ТОВ «Епіцентр К» від 24.05.2021 ОСОБА_1 працює на підприємстві з 16.09.2016; в період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року Позивачу нараховувалася заробітна плата з утриманням обов`язкових платежів.
Однак за цей період їй, як фізичній особі-підприємцю, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Епіцентр К» нараховано та виплачено ЄСВ за працівника у наступних розмірах, зокрема:
2017 рік – 1213,12 грн, 1243,40 грн, 1392,85 грн, 1513,98 грн, 1635,10 грн, 1453,42 грн, 1647,21 грн, 1598,76 грн, 1574,54 грн, 2083,23 грн, 2083,23 грн, 2131,68 грн;
2018 рік – 1830,10 грн, 1865,22 грн, 1937,89 грн, 1937,89 грн, 2228,57 грн, 2277,02 грн, 2519,26 грн, 2664,60 грн, 2507,15 грн, 2616,15 грн, 2143,79 грн, 2543,48 грн;
2019 рік – 1871,76 грн, 1869,82 грн, 2349,69 грн, 2422,36 грн, 2422,36 грн, 2422,36 грн, 2628,26 грн, 2664,60 грн, 2470,81 грн, 3480,06 грн, 3194,68 грн, 2979,50 грн;
2020 рік – 2353,08 грн, 2340,96 грн, 3027,95 грн, 3027,95 грн, 2906,83 грн, 2834,16 грн, 2809,94 грн, 2834,16 грн, 2785,72 грн, 2785,72 грн, 2725,16 грн, 3463,98 грн. 
Водночас Закон №2464-VI не містить норм щодо обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок у разі, коли такою особою фактично не ведеться підприємницька діяльність.
Факт державної реєстрації фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності не зобов`язує таку особу до активного її ведення.
Крім того, цим законом не визначено обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок за себе самостійно у разі, коли така особа не веде підприємницьку діяльність, а працевлаштована як найманий працівник за трудовим договором і єдиний внесок за неї сплачує роботодавець.
Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у Позивача обов`язку з його сплати.
Мета сплати єдиного внеску - отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку.
Позивачу таке право гарантоване за рахунок її участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманого працівника та сплати єдиного внеску за неї роботодавцем за основним місцем роботи у спірні періоди.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у Позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період.
Отже, податковий орган безпідставно сформував оскаржувану Вимогу про сплату боргу (недоїмки). 
За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення – Вимоги в порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси Позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень. 
За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На користь Позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,00 грн, сплачена відповідно до квитанції від 10.05.2021, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.
У прохальній частині адміністративного позову міститься також вимога про стягнення на користь Позивача суми судового збору у розмірі 681,00 грн за подання заяви про забезпечення позову.
Щодо такої вимоги суд зазначає, що в матеріалах справи така заява відсутня; відповідно до відомостей з ЄДРСР ухвали щодо вирішення питань про забезпечення позову попередніми складами суду відсутні; будь-які квитанції про сплату такої суми в матеріалах справи відсутні. Тому підстави для вирішення такого процесуального питання також відсутні. 
У прохальній частині адміністративного позову міститься також вимога про стягнення на користь Позивача суми судового збору за подання клопотання про витребування доказів в розмірі 681,00 грн.
Суд зазначає, що норми чинного законодавства не передбачають вимоги сплати суми судового збору за подання до суду клопотання про витребування доказів; будь-які квитанції про сплату таких сум в матеріалах справи відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (вулиця Шолуденка, 33/19, місто Київ, 04116; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року №Ф-11100-17-У.
Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.
У стягненні витрат у розмірі 1362,00 грн – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. 

Повний текст рішення складений 29 квітня 2026 року 

Суддя       К.М. Недашківська