Справа № 562/959/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2026 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді Ковалика Ю.А., секретаря судових засідань Камінник В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, -
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 .
В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, на підставі договору дарування від 10.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. та договору дарування від 25.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. чоловік позивачки ОСОБА_2 набув права власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .
В даному будинку позивач проживає з моменту укладення договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер і вона разом з дітьми успадкувала 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачці 3/4, інша частина 1/4 ОСОБА_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Відповідно до витягу зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася. Оскільки у покійного ОСОБА_3 спадкоємців першої та другої черги не було, позивачка проживає у даному будинку більше 20 років, самостійно сплачує комунальні послуги, робить ремонт, тому змушена звертатися до суду про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 07.04.2026 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву від 09.04.2026 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі.
Представник відповідача Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився, подав до суду лист від 21.04.2026, яким просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить по 1/4 частині ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на праві приватної спільної часткової власності та 1/4 ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 469629152 від 24.03.2026 року.
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №84611597 від 23.03.2026 року виданої приватним нотаріусом Чайковською А.О. інформація щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_3 відсутня.
Відповідно до свідоцтва про смерть №011-95 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ешвілл, округ Банкомб, Північна Кароліна.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Враховуючи, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном і понад 20 (двадцять) років продовжує відкрито, безперервно користуватися домоволодінням по АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .
Відповідач: Здовбицька сільська рада Рівненського району Рівненської області, місце знаходження: вул. Шосова, 105, с. Здовбиця, Рівненського району Рівненської області, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04385830.

Суддя: Ю.А. Ковалик