ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/735/25
Провадження № 11-кп/820/256/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді – доповідача    ОСОБА_1 ,
суддів       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
з участю секретаря 
судового засідання    ОСОБА_4 , 
прокурора      ОСОБА_5 ,
обвинуваченого    ОСОБА_6 ,
захисника      ОСОБА_7 ,
потерпілих     ОСОБА_8 , 
ОСОБА_9 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12024244000002137 від 25.12.2024, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 , прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2026,
в с т а н о в и л а :

Цим вироком   ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, призваного на військову службу по мобілізації, військовослужбовця, старшого оператора групи телекомунікації інформаційно-телекомунікаційного вузла, у військовому званні «штаб-сержант», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, інваліда ІІ групи,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 51000 гривень, на користь держави, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь держави, судові витрати на проведення експертизи в сумі 11 142,60 гривень.
Речовий доказ - автомобіль марки "Opel Astra" (номерний знак НОМЕР_1 ), сірого кольору, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , передано в користування обвинуваченого ОСОБА_6 , та скасовано арешт, накладений на підставі ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.01.2025 року.
Речовий доказ - автомобіль марки CITROEN С4 Aircross (номерний знак НОМЕР_3 ), 2015 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , залишено в користуванні потерпілого ОСОБА_8 , та скасовано арешт накладений згідно ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.01.2025 року.
Позов цивільних позивачів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди у розмірі 45000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 45000,00 грн. 
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування у розмірі 158500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заподіяні збитки у розмірі 333 005,03 грн. та франшизу у розмірі 1500 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_8 за шкоду завдану здоров`ю у розмірі 2800,00 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 140,00 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_9 шкоду завдану здоров`ю у розмірі 3649,61 грн. та моральну шкоду у розмірі 182,48 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_8 витрати, пов`язані з оплатою послуг судового експерта у розмірі 11680,00 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Згідно з вироком суду, штаб-сержант ОСОБА_6 25 грудня 2024 року, близько 15 години 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «Opel», моделі «Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 60 км/год., по проїзній частині дороги Н-25 сполученням Городище-Рівне-Староконстянтинів, по вул. Залізнична, с. Кам`янка Шепетівського району Хмельницької області, в напрямку м. Шепетівка, навпроти будинку № 19, в порушення вимог дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 та п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), перевищив максимальну швидкість руху в межах населеного пункту 50 км/год., не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, проявив неуважність, внаслідок чого допустив занос автомобіля з подальшою зміною його напрямку руху, перетнувши горизонтальну розмітку «1.1» (вузька суцільна лінія), що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на зустрічну смугу руху, де передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з передньою частиною автомобіля марки «Citroen», моделі «C4 Aircross», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , який рухався у зустрічному напрямку, під керуванням ОСОБА_8 , в салоні якого знаходився пасажир ОСОБА_9 . 
Тим самим, своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 та п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, які вимагають:
1. Загальні положення:
п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. 
п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
12. Швидкість руху 
п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
п.12.9. (б) Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
34. Дорожня розмітка:
п.1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15. Лінію 1.1 перетинати забороняється.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення 
водієм ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху учасники події отримали такі тілесні ушкодження: водій автомобіля марки «Citroen», моделі «C4 Aircross», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, забою лівої половини грудної клітки, закритих переломів 8-го і 9-го ребер зліва, які за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також у вигляді осаднення із забоєм лівого колінного суглоба, що був ускладнений після травматичним артритом лівого колінного суглоба, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також у вигляді садна ділянки лівої гомілки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості; пасажир автомобіля марки «Citroen», моделі «C4 Aircross», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів лівих 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го ребер, які за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. 
Вказані порушення ОСОБА_6 вимог безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, в частині вирішення питання речового доказу, а саме автомобіля марки CITROEN С4 Aircross (номерний знак НОМЕР_3 ), 2015 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який передати ОСОБА_6 , у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як особі відповідальній за завдану шкоду. Переконує, що місцевим судом не було враховано положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, згідно з яким транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом, відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Зазначає, що відповідно до висновку експерта ринкова вартість автомобіля CITROEN С4 Aircross, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , станом на момент ДТП, становила 561 648.90 грн., а після ДТП, з врахуванням пошкоджен, наявних після ДТП 25.12.2024 р., становить 9 722,30 грн., тобто цей транспортний засіб є фізично знищеним, оскільки його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим. Тому з урахуванням висновку експертизи суд визначив, що майнова шкода, завдана потерпілому внаслідок пошкодження транспортного засобу, відповідає його вартості до моменту ДТП і становить 561 648,90 грн., а визначити вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля неможливо, так як такий ремонт є технічно неможливим та економічно недоцільним, тому цей транспортний засіб вважається фізично знищеним. Однак, місцевий суд не врахував того, що відповідно до усталеної судової практики у справах за позовами про відшкодування шкоди, суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна особі, відповідальній за шкоду. Відтак, висновок суду про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_8 повної вартості автомобіля марки CITROEN C4 Aircross (номерний знак НОМЕР_3 ), 2015 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , до моменту ДТП, з одночасним залишенням у користуванні (власності) пошкодженого автомобіля не забезпечить виконання приписів ст. 30 Закону № 1961-IV. Зазначене узгоджується, із застосуванням указаної норми права, в подібних правовідносинах, зокрема в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 715/723/21 та від 04 квітня 2024 року у справі № 450/3185/22.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду, в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 3000 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 тисячу гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. В решті вирок суду залишити без змін. Не заперечуючи обставин кримінального правопорушення, визнаних судом доведеними, та не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вказане судове рішення стосовно ОСОБА_6 , в частині призначення покарання, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з м`якістю покарання. Звертає увагу, що санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Однак, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання з порушенням вимог ч. 2 ст. 69 КК України, не пославшись у своєму рішенні на ст. 69 КК України. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відтак, сторона обвинувачення вважає, що оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено основне покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, суд першої інстанції не міг не призначати ОСОБА_6 обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, захисника та обвинуваченого на підтримку поданих ними апеляційних скарг, потерпілих, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За змістом статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності з вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 1 статті 286 КК України ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , чого не було зроблено судом першої інстанції, тобто не погоджується з призначеним покаранням, та просить його скасувати, в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не оскаржуючи фактичні обставини справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, та необхідність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке. 
Відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Суд при призначенні покарання повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Санкція ч.1ст. 286 КК України передбачає основне покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленнямправа керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Статтею 55 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є позбавлення права керувати транспортними засобами.
В даному випадку санкція статті є безальтернативною, та не передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, так як таке прямо передбачено Законом.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання у виді штрафу в розмірі 51 000 грн (трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), належним чином врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу винного, його щире каяття та добровільне відшкодування частини завданої шкоди, як обставини, що пом`якшують покарання. 
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з видом та розміром основного покарання. Разом з тим, приймаючи рішення про не призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд першої інстанції не повною мірою врахував специфіку кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, яке є правопорушенням проти безпеки руху та експлуатації транспорту. 
Як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталася внаслідок грубого порушення обвинуваченим вимог розмітки 1.1 Розділу 34 та п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, що свідчить про неналежне ставлення ОСОБА_6 до своїх обов`язків як водія — особи, яка керує джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно зі сталою практикою Верховного Суду (зокрема, правовими позиціями, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду від 26 березня 2020 року у справі 676/5034/18 та від 17 листопада 2022 року у справі 405/6584/20), позбавлення права керувати транспортними засобами є ефективним засобом кримінально-правового впливу спрямованим на забезпечення безпеки дорожнього руху та попередження вчинення нових правопорушень як самим засудженим, так іншими особами. Не призначення цього додаткового покарання особі, яка вчинила злочин, передбачений ст. 286 КК України, можливе лише за наявності виняткових обставин, які суттєво знижують ступінь небезпеки вчиненого, або у випадку, якщо діяльність, пов`язана з керуванням, є єдиним джерелом доходу для утримання непрацездатних членів сім`ї.
Будь-яких виняткових чи переконливих обставин, які б давали суду підстави не застосовувати до ОСОБА_6 додаткове покарання, судом першої інстанції не наведено, а матеріали кримінального провадження таких даних не містять. Наявність пом`якшуючих обставин (щире каяття, відшкодування шкоди) повністю врахована судом при визначенні мінімального розміру основного покарання у виді штрафу, проте не є достатньою підставою для звільнення винного від додаткового покарання, оскільки безпека дорожнього руху потребує дієвих заходів запобігання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині не призначення додаткового покарання обвинуваченому ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості), у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині покарання — скасуванню з ухваленням у цій частині нового вироку із призначенням ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1рік.
Що стосується вимог апеляційної скарги захисника про зміну вироку суду, в частині вирішення питання речового доказу, а саме автомобіля марки CITROEN С4 Aircross (номерний знак НОМЕР_3 ), 2015 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який просить передати ОСОБА_6 , то вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини цивільного відповідача ОСОБА_6 , автомобіль позивача марки CITROEN С4 Aircross (номерний знак НОМЕР_3 ), 2015 року випуску, зазнав значних механічних пошкоджень. Відповідно до висновку експерта №568.25СЕ від 130.05.2025 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Citroen C4 Aircross, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , пошкодженого в ДТП 25.12.2024 року, станом на момент ДТП, становить 561 648,90 грн., ринкова вартість автомобіля Citroen C4 Aircross, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , з врахуванням пошкоджень наявних після ДТП 25.12.2024 року, станом на момент ДТП, становить 9 722,30 грн. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відшкодування потерпілому ОСОБА_8 -551 926,60 грн. (розмір збитків внаслідок пошкодження автомобіля), з огляду на наступний розрахунок розміру страхового відшкодування: 561 648,90 грн. (ринкова вартість автомобіля Citroen C4 Aircross) - 9722,30 грн. (ринкова вартість пошкодженого після ДТП автомобіля Citroen C4 Aircross) і стягнув з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування у розмірі 158500,00 грн. та з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заподіяні збитки у розмірі 333 005,03 грн. та франшизу у розмірі 1500 грн.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав транспортний засіб фізично знищений, у розумінні норм цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України (ЦК України) та з урахуванням положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції правильно визначив розмір збитків як різницю між вартістю майна до ДТП (561 648,90 грн.,) та вартістю залишків (9 722,30 грн.), що становить 551 926,60 грн. Доводи апелянта про те, що пошкоджений автомобіль Citroen C4 Aircross) має бути переданий у власність цивільному відповідачу, колегія суддів відхиляє як такі, що не ґрунтуються на законі, оскільки він не відшкодував повну вартість автомобіля, щоб він був йому переданий. 
Відповідно до статті 41Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом. Чинне законодавство України, зокрема норми Глави 82 ЦК України (Позадоговірні зобов`язання), не передбачає такої форми відшкодування шкоди чи способу захисту прав винуватця ДТП, як примусовий перехід права власності на пошкоджене майно (або його залишки) від потерпілого до особи, яка завдала шкоди, у разі стягнення різниці вартості майна. 
З огляду на те, що суд першої інстанції вже вирахував вартість залишків (9 722,30 грн.) із загальної суми відшкодування, права відповідача не порушено, оскільки позивач отримав компенсацію лише в межах дійсно завданих йому збитків. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції, в частині вирішення питання речових доказів, є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні, як і підстави для задоволення апеляційної скарги захисника.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п. 4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.
За змістом ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, КПК України, колегія суддів,
ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення. 
Прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10  задовольнити.
Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2026 стосовно  обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити обвинуваченому  ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна) тисяча гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_3    ОСОБА_1    ОСОБА_2