Справа № 289/2238/24
Номер провадження 2/289/45/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді – Кириленка О.О.,
з участю секретаря судового засідання – Науменко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Радомишльської міської ради Житомирської області, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень від 25.02.2026 (а.с. 202) просить суд зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити йому наступний порядок спілкування з сином без участі матері за графіком побачень кожну першу та другу в місяці суботу з 11:00 год. до 16:00 год. та неділю з 11:00 год. до 16:00 год. без обмеження місця прогулянок та за місцем проживання позивача, в канікулярний період за попередньою домовленістю між батьками та за бажанням дитини з можливістю поїздки на відпочинок з метою оздоровлення дитини на території України. Свій позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, однак рішенням Радомишльського районного суду від 06.09.2019 шлюб між сторонами розірвано, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який після розірвання між сторонами шлюбу проживає з відповідачем. При цьому наразі сторони не можуть досягнути згоди щодо можливості позивача побачень з сином без участі відповідачки. Позивач вважає, що відповідачка навмисно чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, мотивуючи це його захворюванням, аби обмежити позивача у спілкуванні з ним.
Ухвалою судді від 18.11.2024 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак остання звернулась до суду з заявою про розгляд справи без їх участі, позов просить задовольнити повністю. 
Відповідач судове засідання не з`явилась, однак звернулась до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, позов ОСОБА_1 з врахуванням уточнень визнає частково, а саме не визнає вимогу про усунення позивачу перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, оскільки ніколи таких перешкод ОСОБА_1 не чинила.
Представник третьої особи, в судове засідання також не з`явився, про час та місце підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином, натомість звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі.
Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони перебували в шлюбі та мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження та рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.09.2019. Згідно вказаного рішення суду місце проживання дитини ОСОБА_3 після розірвання шлюбу між сторонами визначено разом із матір`ю (а.с. 13-15).
Також судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони не знайшли порозуміння щодо участі позивача у спілкуванні з дитиною.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 статті 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Конвенція також визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Із змісту позову вбачається, що позивач бажає брати участь у вихованні сина, приділяти йому більше уваги, спілкуватися з ним та в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки.
Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Сімейний кодекс України також регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі відносини між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
У відповідності до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина перша та друга статті 159 СК України).
Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Водночас, судом встановлено, що спілкування позивача з сином не буде перешкоджати його нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.
Враховуючи вказані обставини та те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з сином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав про необхідність встановлення порядку спілкування батька ОСОБА_1 з його малолітнім сином.
Суд зазначає, що у разі зміни обставин, що мають істотне значення для вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дітей, сторони не позбавлені можливості за наявності таких обставин звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі батьків у вихованні дітей та спілкуванні з ними.
Водночас у судовому засіданні позивач не довів належними та допустимими доказами той факт, що відповідачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином, тому у задоволенні його позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина слід відмовити. 
Керуючись ст. ст. 7, 19, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 10, 12, 13, 81, 89, 142, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Радомишльської міської ради Житомирської області (адреса: вул. Соборний Майдан, 12, м. Радомишль, Житомирської області, код ЄДРПОУ 44109423), про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини – задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - особисті побачення без участі матері за наступним графіком побачень: кожну першу та другу в місяці суботу з 11:00 год. до 16:00 год. та неділю з 11:00 год. до 16:00 год. без обмеження місця прогулянок та за місцем проживання позивача, а в канікулярний період за попередньою домовленістю між батьками та за бажанням дитини з можливістю поїздки на відпочинок з метою оздоровлення дитини на території України

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя  Олег КИРИЛЕНКО