Справа № 953/2550/26
н/п 2/953/2369/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 травня 2026 року м.Харків
Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання- Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальна громада в особі Харківської міської ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Вініцького М.В., звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальна громада в особі Харківської міської ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, відповідно до якої просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що позивач ОСОБА_1 разом із своїми повнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_1 , була видана позивачці на підставі Ордеру на житлове приміщення №005231 від 21.08.1985, не приватизована, складається із двох кімнат, знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, який належить територіальній громаді м. Харкова. Так склалося, що син позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично не проживає в зазначеній квартирі без поважної причини з листопада 2017 року, тобто більше шести місяців, з березня 2017 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає в російські федерації, АДРЕСА_2 . Зв`язок для спілкування відсутній, майно та речі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі відсутні, сплату за комунальні послуги не сплачує. В такий складний час позивачці важко оплачувати комунальні послуги за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона знаходиться на пенсії. Субсидію позивачка оформити не може, оскільки не може заповнити декларацію на зареєстрованих осіб. Позивачка та рідні брат і сестра ніколи не чинили відповідачу перешкод для проживання в квартирі, не порушували його житлові права на проживання в квартирі, посторонні особи в квартиру ніколи не всилялись, замки на вхідні двері не мінялись. Відносини між членами сім`ї завжди були дружні, сварок з причини яких відповідач би не міг проживати в квартирі між ними не було. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 справа розподілена судді Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивачка та її представник у судове засідання, призначене на 20.05.2026, не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 20.05.2026 представником позивачки – адвокатом Вініцьким М.В. подано до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без їх участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання, призначене на 20.05.2026, не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. До суду подані заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представники третіх осіб Територіальної громади в особі Харківської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання, призначене на 20.05.2026, не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у його відсутність та згідно частини 4 статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши подані заяви по сту справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджується даними, які містяться в Інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 18.02.2026, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 , видана позивачці ОСОБА_1 на підставі Ордеру на житлове приміщення № 005231 від 21.08.1985, не приватизована, складається із двох кімнат, знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, який належить територіальній громаді м. Харкова.
Відповідно до даних, які містяться у свідоцтві 1877 від 20.03.2017 про реєстрацію за місцем перебування, ОСОБА_2 , 1989 року народження, зареєстрований за місцем перебування за адресою: АДРЕСА_3 на строк з 20.03.2017 по 20.03.2022. Свідоцтво видане до документу, що підтверджує особу: паспорт громадянина Російської Федерації, серія НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , дата видачі 16.01.2017.
Відповідно до даних, які містяться у свідоцтві 660-00404Б250006203 від 19.11.2025 про реєстрацію за місцем перебування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за місцем перебування за адресою: АДРЕСА_2 на строк з 19.11.2025 по 18.11.2030. Свідоцтво видане до документу, що підтверджує особу: паспорт громадянина Російської Федерації, серія НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , дата видачі 16.01.2017.
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються учасниками цивільної справи. 
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
У статті 379 Цивільного кодексу України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади житлової політики» відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України кожна особа має право на житло, захист якого гарантується законодавством, яке відповідає встановленим законодавством вимогам, зокрема щодо споживчої якості житла.
Відповідно до розділу IV. Прикінцеві та переходні положення Закону України «Про основні засади житлової політики» Житловий кодекс України втратив чинність, крім статей 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, які продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
Згідно із статтею 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та норм Цивільного процесуального кодексу України щодо оцінки доказів.
При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 Житлового кодексу України строки.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі 227/1044/20, від 15 березня 2023 року у справі № 522/4382/21, від 09 січня 2024 року у справі № 761/38440/21.
Як висновує Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2025 року у справі № 206/1119/24, провадження № 61-7034св25, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
Пункт 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Верховний Суд наголошував на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Окрім цього, на необхідності оцінки позбавлення осіб права користування житлом на предмет пропорційності в контексті передбачених статтею 8 Конвенції принципів у спорах щодо визнання осіб такими, що втратили право користування неприватизованим житловим фондом, наголошено у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 227/1044/20, провадження № 61-15632св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 356/815/19, провадження № 61-15893св20.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , однак, фактично у зазначеному житловому приміщенні не проживає протягом тривалого часу.
Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме даними свідоцтва 1877 від 20.03.2017 про реєстрацію за місцем перебування, та свідоцтва 660-00404Б250006203 від 19.11.2025 про реєстрацію за місцем перебування, згідно з якими ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за місцем перебування в м.Єкатеринбург РФ, з 20.03.2017.
Також вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав паспорт громадянина Російської Федерації, серія НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , дата видачі 16.01.2017.
Відсутність відповідача має системний і тривалий характер, що проявляється у тому, що він не проживає у квартирі, не користується нею, не бере участі в утриманні житла, не підтримує зв`язок із місцем реєстрації та не виявляє наміру використовувати його як своє постійне місце проживання, що свідчить про фактичну втрату інтересу до житлового приміщення.
Матеріали справи не містять відомостей про наявність обставин, передбачених статтею 71 Житлового кодексу України, які б слугували підставою для збереження за ОСОБА_2 права користування житлом понад установлений законом шестимісячний строк.
Отже, встановлений судом факт тривалої відсутності відповідача у житловому приміщенні понад визначений законом строк у поєднанні з відсутністю поважних причин такої відсутності перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із втратою ним права користування спірним житлом.
Суд ураховує, що 16.01.2017 ОСОБА_2 отримав паспорт громадянина Російської Федерації,, що свідчить про те, що він фактично пов`язав своє постійне місце проживання з іншою державою, що є додатковим підтвердженням його свідомої відмови від користування житловим приміщенням в Україні.
З урахуванням наведеного, а також ураховуючи, що реалізація права на житло іншими зареєстрованими та фактично проживаючими особами не повинна зазнавати необґрунтованих обмежень через формальну реєстрацію особи, яка фактично втратила зв`язок із житлом, суд дійшов висновку, що задоволення позову відповідає принципу пропорційності та не порушує гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню із визнанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальна громада в особі Харківської міської ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Відомості щодо учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
Треті особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;
Територіальна громада в особі Харківської міської ради, код ЄДРПОУ 04059243, місцезнаходження: м.Харків, м-н Конституції, 7;
Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, код ЄДРПОУ 37764460, місцезнаходження: м.Харків, вул. Римарська, 24.

Суддя - С.М. Лисиченко