Справа № 308/2569/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року      місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участі секретаря судового засідання Івашкович Д.А., позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Йосипчука О.В., представника відповідача Козак Т.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Гулянич Тетяна Михайлівна, про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкуванням за законом, -
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій позивача та відповідача.
Позивачка ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1998 року до дня смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 як за спадкоємцем четвертої черги. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приблизно у 1995 році, працюючи продавцем одягу на ринку «Авангард» у м. Ужгород, вона познайомилася з ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_3 , з якою у подальшому підтримувала дружні стосунки. За життя ОСОБА_4 неодноразово просила позивачку у разі її смерті здійснювати догляд за її сином через стан його здоров`я та відсутність близьких осіб, на що позивачка погодилася.
Зазначає, що після смерті ОСОБА_4 у 1998 році вона відвідала ОСОБА_3 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де виявила його у неналежних житлових умовах. За твердженням позивачки, квартира перебувала у занедбаному стані та була непридатною для проживання, у зв`язку з чим вона забрала ОСОБА_3 до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка стверджує, що ОСОБА_3 проживав разом із нею, окрім періодів перебування на стаціонарному лікуванні у психіатричних закладах.
Також позивачка зазначає, що вживала заходів щодо оформлення ОСОБА_3 інвалідності, у зв`язку з чим 17.05.2001 року йому було безстроково встановлено другу групу інвалідності та визнано непрацездатним. У подальшому, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_3 неодноразово перебував на лікуванні у психіатричних закладах. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2005 ОСОБА_3 визнано недієздатним та призначено позивачку його опікуном.
Посилається на те, що під час спільного проживання вона постійно піклувалася про ОСОБА_3 , забезпечувала його продуктами харчування, речами, супроводжувала до медичних закладів, придбавала лікарські засоби та забезпечувала лікування. Крім того, за власні кошти здійснювала оплату житлово-комунальних платежів, погашала заборгованість, оформляла необхідні документи, пов`язані з майном та особою ОСОБА_3 , а також несла витрати щодо утримання його майна.
Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа. Однак, для реалізації права на спадкування виникла необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини та визнання за нею права на спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги.
11.03.2026 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що ОСОБА_3 перебував на лікуванні та утриманні у відповідних психіатричних закладах, а з 2013 року і до дня смерті проживав у КУ «Мукачівський психоневрологічний інтернат №1» Закарпатської обласної ради, що, на думку відповідача, спростовує доводи позивачки про проживання з ним однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Дії позивачки щодо оформлення паспорта ОСОБА_3 , оформлення спадкових прав, оплати комунальних платежів та вчинення інших дій були пов`язані з виконанням нею обов`язків опікуна, а не свідчили про існування сімейних відносин між нею та ОСОБА_3 .
Процесуальні дії по справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2026 вказану справу передано на розгляд судді Голяни О.В.
Ухвалою суду від 19.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 20.03.2026 задоволено клопотання позивача про виклик свідків, викликано до суду в якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 
Заяви та клопотання.
Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про виклик в судове засідання в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
17.03.2026 представник відповідача подав заяву про виклик та допит свідка ОСОБА_8 , керівника комунальної установи «Мукачівський психоневрологічний інтернат №1.
18.03.2026, 07.04.2026 представник позивача подав заяви про відкладення розгляду справи, а 30.03.2026, 07.05.2026 аналогічні заяви подав представник відповідача.
В судовому засіданні 09.06.2026 представник позивача заявив відмову від допиту свідка ОСОБА_6 .
Пояснення сторін та їх представників, надані в судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві.
Позивачка при цьому пояснила, що з 1998 року, після смерті матері ОСОБА_3 , і до 2013 року, коли останнього було поміщено до стаціонарного лікувального закладу, вони проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Зазначила, що разом здійснювали оплату комунальних послуг, спільно витрачали кошти на придбання продуктів харчування та лікарських засобів. Також пояснила, що після поміщення ОСОБА_3 до лікувального закладу у 2013 році вона періодично відвідувала його приблизно один раз на місяць або один раз на два місяці, привозила продукти харчування, солодощі та цигарки.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила з мотивів, викладених у відзиві.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.06.2013.
Відповідно до довідки №010618 від 17.05.2001 ОСОБА_3 , 1954 р.н., являвся інвалідом ІІ групи, загальне захворювання, непрацездатний.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2005 визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_2 , недієздатним. Призначено ОСОБА_9 опікуном недієздатного ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки Обласної психіатричної лікарні м. Берегово від 23.04.2007 встановлено, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні м. Берегово з 25.09.2003 по 23.04.2007 з діагнозом F20.0.
Відповідно до листа головного лікаря обласної психіатричної лікарні с. Вільшани №463 від 09.11.2007 року, адресованого опікуну ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , останню просили повідомити про стан оформлення паспорта ОСОБА_3 , при цьому зазначено, що стан здоров`я останнього є задовільним та він може бути виписаний додому.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 від 22.06.2007, адресою його місця реєстрації є АДРЕСА_2 .
Відповідно до угоди № 7 від 11.02.2009, укладеної між ТОВ «Добробут» та ОСОБА_3 , від імені якого діяла опікун ОСОБА_10 на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.12.2005 у справі № 2-5852/05, сторона зобов`язалася погасити заборгованість з квартирної плати та комунальних послуг за особовим рахунком № НОМЕР_3 у сумі 2 171,90 грн до січня 2010 року. Відповідно до фіскального чека АТ «Укрпошта» від 19.03.2009 сплачено комунальні послуги на суму 2 200,00 грн. Також до матеріалів справи долучено копію договору про надання житлово-комунальних послуг між ТОВ «Добробут» та ОСОБА_3 , від імені якого діяла опікун ОСОБА_10 , розрахункову книжку за особовим рахунком квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг та природного газу за вказаною адресою.
Відповідно до акта обстеження житлових умов від 10.03.2009, складеного комісією за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , проведено обстеження житлового приміщення та встановлено, що квартира потребує проведення капітального ремонту.
Відповідно до замовлення № 56 від 12.03.2010 ОСОБА_1, контактний телефон НОМЕР_4 , здійснила замовлення вікон на суму 3 126,00 грн.
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, дубліката свідоцтва про право власності на квартиру та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
Згідно з листом приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Іванової Ю.О. від 28.06.2024 №101-16 ОСОБА_1 , діючи як опікун від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , здійснювала оформлення його спадкових прав після смерті батьків та сплачувала вартість нотаріальних дій.
Відповідно до листа КУ «Мукачівський психоневрологічний інтернат №1» Закарпатської обласної ради №175 від 03.12.2024 ОСОБА_3 перебував у вказаному закладі на повному державному утриманні з 06.09.1994 року, з 10.09.1994 року перебував у самовільній відпустці, у періоди з 08.07.2009 по 28.07.2009 та з 30.11.2012 по 16.07.2013 проходив лікування у Вільшанській психіатричній лікарні, а з 2013 року до дня смерті проживав у КУ «Мукачівський психоневрологічний інтернат №1» Закарпатської обласної ради, де помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та був похований за рахунок установи.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер в м. Мукачево Мукачівського району, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 18.03.2024.
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77667048 від 16.07.2024 вбачається, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. зареєстровано спадкову справу №72710736 щодо майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28.08.2024 приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Т.М. листом №60/02-14 повідомила ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для видачі їй як спадкоємцю четвертої черги за законом свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 оскільки в матеріалах спадкової справи немає рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що раніше проживала за адресою: АДРЕСА_4 , та знайома з ОСОБА_1 з 1997 року, оскільки вони були сусідами. Пояснила, що після смерті матері ОСОБА_3 останнього у 1998 році ОСОБА_1 забрала проживати до себе. Зі слів свідка, ОСОБА_3 потребував постійного догляду, а ОСОБА_1 забезпечувала його харчування, супроводжувала до медичних закладів та здійснювала догляд за ним. Також зазначила, що ОСОБА_3 постійно проживав разом із ОСОБА_1 , однак періодично залишав місце проживання та проходив лікування у психіатричних закладах. Під час перебування останнього у лікувальних закладах ОСОБА_1 періодично відвідувала його. Також повідомила, що у 2013 році ОСОБА_3 за власною ініціативою був поміщений до лікувального закладу.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що є чоловіком ОСОБА_1 та з 2000 року проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що на момент його проживання за вказаною адресою там уже проживав ОСОБА_3 . Також пояснив, що ОСОБА_3 періодично проходив лікування, а після покращення стану здоров`я повертався за вказаною адресою. Повідомив, що у 2013 році ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_3 оформила його до Мукачівського психоневрологічного інтернату у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Крім того, свідок зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися близькі сімейні відносини.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює директором Мукачівського психоневрологічного інтернату № 1 з 2012 року, а ОСОБА_3 перебував на утриманні закладу ще до його призначення на посаду та проживав у ньому приблизно з 1994 року. Також свідок повідомив, що у 2005 році ОСОБА_3 рішенням Ужгородського міськрайонного суду було визнано недієздатним та над ним встановлено опіку. За час перебування ОСОБА_3 у закладі мав місце випадок його самовільного залишення установи, що зафіксовано в журналі відвідувань, а у 2013 році останній проходив лікування у Вільшанській психіатричній лікарні. Після повернення з лікування у 2013 році і до дня смерті ОСОБА_3 меж установи не залишав та не вибував за жодними заявами. За словами свідка, опікун ОСОБА_1 відвідувала підопічного дуже рідко, орієнтовно один раз на пів року або навіть один раз на рік, що підтверджується записами журналу відвідувань, а після 2013 року жодного разу не забирала його із закладу додому, хоча стан здоров`я ОСОБА_3 був стабільним і можливість тимчасово забрати його із закладу існувала. Свідок зазначив, що про факт смерті ОСОБА_3 опікуна було повідомлено, однак будь-яких відомостей про намір останньої самостійно організувати поховання підопічного йому не відомо. Поховання ОСОБА_3 було здійснено за рахунок установи на кладовищі міста Мукачева, при цьому відповідно до внутрішніх правил закладу опікун мала право забрати тіло померлого та організувати поховання в іншому місці, однак таким правом не скористалася. Також свідок пояснив, що частина пенсійних виплат ОСОБА_3 у розмірі 25 відсотків виплачувалася опікуну, проте будь-якої матеріальної допомоги закладу з боку ОСОБА_1 за період його роботи з 2012 року не надавалося. Крім того, свідок зазначив, що відвідування підопічних опікунами відбувається на території закладу, а для виведення особи за його межі необхідно подати відповідну заяву, однак, за його відомостями, ОСОБА_1 із такими заявами не зверталася.
Оцінка суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
При вирішенні спорів про право на спадкування осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати не лише факт проживання осіб за однією адресою, а й наявність між ними реальних сімейних відносин, що проявляються у спільному побуті, веденні спільного господарства, спільному бюджеті, участі у спільних витратах, наявності взаємної допомоги, взаємних прав та обов`язків.
Отже, для набуття права на спадкування на підставі статті 1264 ЦК України необхідним є встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та сплив не менш як п`яти років такого проживання до часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 був інвалідом ІІ групи, страждав на психічне захворювання та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2005 був визнаний недієздатним. Також встановлено, що опікуном ОСОБА_3 призначено ОСОБА_9 .
Судом також встановлено, що позивачка здійснювала догляд за ОСОБА_3 , брала участь у вирішенні питань щодо оформлення документів, оформлення його спадкових прав після смерті батьків, оплати нотаріальних дій, оформлення паспорта, а також вирішувала питання, пов`язані із належним ОСОБА_3 майном.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтвердили, що після смерті матері ОСОБА_3 останній проживав разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , а позивачка здійснювала догляд за ним, забезпечувала харчуванням, супроводжувала до медичних закладів та піклувалася про нього.
Разом із цим суд враховує, що встановлення факту проживання однією сім`єю відповідно до статті 1264 ЦК України повинно охоплювати не менш як п`ять років саме до часу відкриття спадщини.
Із листа КУ «Мукачівський психоневрологічний інтернат №1» Закарпатської обласної ради №175 від 03.12.2024 встановлено, що ОСОБА_3 перебував у зазначеному закладі на повному державному утриманні, а з 2013 року до дня смерті проживав у вказаному закладі. Також встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Мукачево та був похований за рахунок установи.
Вказані обставини підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_8 , який працює директором Мукачівського психоневрологічного інтернату №1 з 2012 року. Свідок пояснив, що після лікування у 2013 році ОСОБА_3 до дня смерті меж установи не залишав та не вибував за жодними заявами. При цьому ОСОБА_1 відвідувала підопічного рідко, орієнтовно один раз на пів року або один раз на рік, а після 2013 року жодного разу не забирала його із закладу для тимчасового проживання за межами установи, хоча така можливість існувала. Також свідок зазначив, що для виведення підопічного за межі закладу опікун повинен був подати відповідну заяву, однак ОСОБА_1 із такими заявами не зверталася.
Суд вважає показання свідка ОСОБА_8 послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з письмовими доказами у справі, зокрема з листом КУ «Мукачівський психоневрологічний інтернат №1» Закарпатської обласної ради №175 від 03.12.2024.
Крім того, сама позивачка у судовому засіданні пояснила, що з 1998 року після смерті матері ОСОБА_3 і до 2013 року, коли останнього було поміщено до лікувального закладу, вони проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, а після його поміщення до лікувального закладу вона періодично відвідувала його один раз на місяць або один раз на два місяці, привозила продукти харчування, солодощі та цигарки.
Таким чином, із пояснень самої позивачки вбачається, що після 2013 року ОСОБА_3 та позивачка спільно не проживали, а остання здійснювала його відвідування та догляд.
Суд звертає увагу, що період з 2013 року до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 становить понад десять років та повністю охоплює передбачений статтею 1264 ЦК України п`ятирічний строк, який має передувати відкриттю спадщини. Отже, навіть у разі підтвердження факту спільного проживання позивачки зі спадкодавцем до 2013 року це саме по собі не може бути підставою для виникнення у неї права на спадкування як спадкоємця четвертої черги.
Разом з тим суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в частині підтвердження обставин, які мають значення для встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки зазначені свідки фактично підтверджували обставини проживання ОСОБА_3 з позивачкою до його поміщення до спеціалізованого закладу у 2013 році. Водночас обставини проживання спадкодавця у період, який безпосередньо передував відкриттю спадщини, спростовуються письмовими доказами у справі, показаннями свідка ОСОБА_8 та поясненнями самої позивачки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №542/1648/19, відповідно до якої саме по собі надання допомоги особі, яка за станом здоров`я потребувала стороннього догляду, не є достатньою підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №753/11869/18 зазначено, що відсутність доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, пов`язаності осіб спільним побутом та наявності взаємних прав і обов`язків, а також факт перебування спадкодавця на державному соціальному обслуговуванні є підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Суд враховує, що сам по собі факт здійснення догляду за особою, відвідування її у лікувальному закладі, придбання продуктів харчування, лікарських засобів та інших речей не є безумовним підтвердженням проживання однією сім`єю у розумінні статті 1264 ЦК України.
Крім того, суд враховує, що зібрані у справі докази свідчать про виконання позивачкою обов`язків опікуна та надання ОСОБА_3 допомоги і підтримки, однак не підтверджують наявності між ними таких ознак сімейних відносин, як спільне проживання, спільний побут, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав і обов`язків протягом не менш як п`яти років безпосередньо до часу відкриття спадщини. Навпаки, встановлені судом обставини свідчать, що з 2013 року і до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 проживав у психоневрологічному інтернаті, перебував на повному державному утриманні, а позивачка лише періодично його відвідувала та здійснювала опіку.
Суд також враховує, що після смерті ОСОБА_3 його поховання було здійснено за рахунок психоневрологічного інтернату. При цьому, як вбачається з показань свідка ОСОБА_8 , позивачка була повідомлена про смерть підопічного та мала можливість організувати його поховання самостійно, однак таким правом не скористалася. Зазначена обставина сама по собі не є визначальною для вирішення спору, однак узгоджується з іншими доказами у справі щодо відсутності між позивачкою та спадкодавцем сімейних відносин у період, який безпосередньо передував відкриттю спадщини.
Надані позивачкою докази підтверджують здійснення нею опіки, догляду та допомоги ОСОБА_3 , однак не підтверджують наявності між ними спільного побуту, ведення спільного господарства та взаємних прав і обов`язків протягом не менш як п`яти років до відкриття спадщини.
Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт проживання разом із ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Оскільки вимога про визнання права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, підстави для її задоволення також відсутні.
Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
З цих підстав, керуючись статтями 2,5,10-13,18,258-259,263265,280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Сторони по справі:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .
Відповідач: Ужгородська міська рада, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, код ЄДРПОУ 33868924.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Гулянич Тетяна Михайлівна, адреса для листування: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Духновича, 7/10
Суддя         О.В. ГОЛЯНА