Справа № 758/16778/25 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року         м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді- Якимець О. І.,
за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди житлового приміщення, інфляційних втрат та 3% річних, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), у якому просить суд стягнути із відповідача 715766, 58 грн, з яких: 198000,00 грн заборгованість за договором оренди житлового приміщення; 401541, 22 грн інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 116 225,36 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі рішення суду у справі №557/1719/23, яким встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, у період з 01 липня 2017 року до 27 листопада 2022 року, їй видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається із квартири АДРЕСА_1 .
28.08.2022 між відповідачем та  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Оскільки відповідач орендну плату не сплачувала, 26.08.2025 позивач надіслала їй вимогу про оплату за період з 28.08.2022 по дату фактичного звільнення об`єкту нерухомості.
На думку позивача, оскільки лише 08.09.2025 відповідач повідомила її через месенджер Viber, що не проживає за вказаною адресою та знаходиться закордоном, позивач має право на орендну плату за період з вересня 2022 року по серпень 2025 року, а також на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних. 
Відповідачем подано відзив на позов, згідно якого жодних правовідносин оренди або користування майном між відповідачем та позивачем не існувало. Договір оренди укладався виключно з попереднім власником квартири у 2022 році строком на 6 місяців. Після закінчення строку договору та після смерті попереднього власника жодних нових договорів, додаткових угод чи усних домовленостей з позивачем щодо орендної плати, комунальних платежів або будь-яких інших зобов`язань не укладалося. Позивач набув право власності на спірне майно лише влітку 2025 року. Вимоги про стягнення будь-яких сум за період до набуття позивачем права власності є безпідставними, оскільки позивач не був власником і не мав права на отримання платежів за цей період. Просить у позові відмовити.
Крім того, 18.02.2026 відповідачем повідомлено суд, що постановою від 14.01.2026 Верховний Суд скасував постанову Рівненського апеляційного суду від 08.07.2025 у справі №557/1719/23 та відмовив ОСОБА_1 у задоволені позову про встановлення факту спільного проживання., про що позивач не повідомила суд у цій справі.
08 грудня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
18 лютого 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.
На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача, просить позов задовольнити.
У відзиві відповідач просить проводити судовий розгляд без участі відповідача, просить у позові відмовити.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (частина третя статті 762 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно з ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.
Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина (ч. 1 ст. 812 ЦК України).
Сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи (ч. 1 ст. 813 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.
Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Згідно з матеріалів справи, 28 серпня 2022 року між відповідачем та ОСОБА_3 було укладено договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , на період з 28.08.2022 по 28.02.2023, орендна плата становить 5500,00 грн за місяць. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .
Постановою Рівненського апеляційного суду від 08.07.2025 у справі №557/1719/23 скасовано рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 22 січня 2025 року. Задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Гощанської селищної ради Рівненської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, у період з 01 липня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою:  АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 24.07.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Седлецькою Т.А.
Постановою Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №557/1719/23 скасовано постанову Рівненського апеляційного суду від 08 липня 2025 року. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Гощанської селищної ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки відмовити.
08.04.2026 позивач у заяві на виконання ухвали суду від 16.03.2026 зазначила, що у зв`язку із винесенням Верховним Судом постанови від 14.01.2026 у справі №557/1719/23, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Гощанської селищної ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, позивач знову звернулася до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно (відкрито провадження у справі №758/3741/26 ). Також зазначила, що станом на 02.04.2026 згідно даних Реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності позивача на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано на підставі виданого нотаріусом 24.07.2025 свідоцтва про право на спадщину, яке є чинним та ніким не оспорюється. Тому підтримує позовні вимоги та просить такі задовольнити.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), п. 61). Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти росії» («Ryabykh v/ russia»), п. 52), рішення ЄСПЛ від 29 січня 2016 року у справі «Устименко проти України», п. 46).
Таким чином, оскільки постановою Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №557/1719/23 скасовано постанову суду апеляційної інстанції, на підставі якої позивач отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, адже правовий титул власника нерухомого майна останньою станом на момент розгляду цієї справи не підтверджено, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди житлового приміщення, інфляційних втрат та 3% річних, необхідно відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати позивача у справі покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди житлового приміщення, інфляційних втрат та 3% річних - відмовити.
Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складено 12.05.2026 року.

Суддя О. І. Якимець