СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24872/24

пр. № 2/759/378/26
08 червня 2026 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді: Петренко Н.О. 
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А..
представника позивача ОСОБА_4.
представників відповідача Брожко Н.І., ОСОБА_3. 
представник третьої особи ОСОБА_6. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 14 589 753,44 грн, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач працював на посаді ІНФОРМАЦІЯ_4. Наказами підприємства Відповідач у період 2018-2019 років залучався до виконання міжнародних комерційних рейсів як експедитор (керівник) по авіаперевезеннях.
Позивач вказав, що 07.11.2016 між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та іноземною компанією «ІНФОРМАЦІЯ_2» було укладено Договір № 8000, відповідно до якого компанія ІНФОРМАЦІЯ_3 за дорученням Позивача організовувала обслуговування рейсів та надавала авансові кошти. За твердженням Позивача, під час рейсів Відповідач отримав готівкові кошти для покриття операційних витрат, проте не звітував про них у повному обсязі та привласнив залишок коштів у розмірі 70 355,86 доларів США та 45 011,07 євро. 
За результатом службової перевірки (висновок від 01.04.2024) комісія встановила факт нестачі, і оскільки АТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» компенсувало ці втрати іноземному партнеру, просить стягнути вказану суму з колишнього працівника.
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Брожко Наталії Ігорівни про зупинення провадження.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року закрито підготовче засідання.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року відмовлено у призначенні експертизи.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Відповідача адвокат Брожко Н.І. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що Відповідач не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може укладатися договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки посади інженера або експедитора з авіаційних перевезень відсутні в Переліку № 447/24. Крім того, Позивачем не надано належних первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджували б реальну видачу коштів під звіт та утворення прямої дійсної шкоди. Також представник Відповідача заявила про застосування позовної давності, наголошуючи, що річний строк, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України, сплив, оскільки про рух підзвітних коштів та фінансовий стан підприємства роботодавцю мало бути відомо безпосередньо після завершення відряджень у 2018-2019 роках та щоквартально під час подання податкової і фінансової звітності. 
Третя особа АТ «ІНФОРМАЦІЯ_5» через представника ОСОБА_5. надала письмові пояснення, в яких підтримала позовні вимоги АТ «ІНФОРМАЦІЯ_1», зазначивши, що вину Відповідача підтверджено наявними в матеріалах справи польотними завданнями, фінансовими звітами та пояснювальною запискою самого працівника. Щодо строків звернення до суду третя особа вказала, що датою виявлення шкоди є 25.01.2021 (дата службової записки економічного управління), а строки були продовжені на період дії Covid-карантину та воєнного стану. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідачем було порушено умови укладених договорів та привласнено грошові кошти, внаслідок чого позивачу завдано матеріальної шкоди. Зазначила, що факт заподіяння шкоди відповідачем встановлено за результатами службової перевірки, яка визначила відповідача особою, діями якої заподіяно найбільшу матеріальну шкоду підприємству. Також вказала, що відповідач отримував кошти від компанії «Dream Lift», які в подальшому відшкодовувалися позивачем, а докази на підтвердження заявлених вимог містяться в матеріалах справи. Просила позов задовольнити.
Представники відповідача проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду, оскільки про обставини, на які він посилається, йому було відомо ще після повернення відповідача з відрядження. Зазначили, що всі отримані кошти обліковувалися на підприємстві, а відповідач не визнає своєї вини у заподіянні шкоди. Також вказали, що відповідач не обіймав посаду, яка передбачала б повну матеріальну відповідальність за спірні кошти, хоча не заперечували факту укладення договору про матеріальну відповідальність. Крім того, зазначили, що відповідач належним чином виконував свої трудові обов`язки, а підстави для стягнення з нього заявлених сум відсутні.
Представник третьої особи під час розгляду справи підтримав позицію позивача.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що наказом ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 3111к від 27.05.2002 ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду інженера 2 категорії. У подальшому відповідача було переведено на інші посади, а на момент звільнення, згідно з наказом № 4293ку від 15.06.2021, він обіймав посаду ІНФОРМАЦІЯ_4.
07.11.2016 між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та компанією ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено договір № 8000, відповідно до умов якого компанія ІНФОРМАЦІЯ_3 забезпечувала надання послуг, пов`язаних із маркетингом, продажем, управлінням та адмініструванням ділових операцій щодо вантажних авіаперевезень, а також організацією та оплатою послуг із забезпечення рейсів.
Так, відповідно до ст. 4.5. Договору ІНФОРМАЦІЯ_3 за дорученням та від імені Позивача повинен замовляти послуги по забезпеченню рейсів по Договорам на авіаційні перевезення, укладені в рамках даного Договору, або будь-яких інших рейсів ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказівкою ІНФОРМАЦІЯ_1, а також повинен здійснювати платежі по операційним витратам, пов`язаними з виконанням таких рейсів (в редакції Додаткової угоди №4 від 01.02.2017).
Згідно зі статтею 4.6. Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 01.02.2017) ІНФОРМАЦІЯ_3 має сприяти виконанню Договорів на авіаційні перевезення і договорів на авіаційні перевезення, укладених Позивачем з третіми особами поза рамками даного Договору, шляхом організації та/або оплати послуг по забезпеченню рейсів, не залежно від дати надання таких послуг, включаючи, але не обмежуючись:
- послуги по заправленню паливом, мастилами та іншими рідинами для повітряного судна (надалі - ПС) (4.6.1.);
- забезпечення термінальної навігації у аеропортах, аеронавігаціях, авіадиспетчерського контролю, метеообслуговування та інших послуг по маршруту (4.6.2.);
- забезпечення злету/посадки, паркування, освітлення смуги, супровід ПС на рулюванні, охорони ПС в аеропортах, а також оплати надбавок за нічний час, штрафів та додаткових витрат за перевищення допустимого шуму та інших аеропортових зборів (4.6.3.);
- планування польотів та отримання дозволів на переліт територіями країн, технічні посадки, посадки з комерційними правами (4.6.4.);
- наземне обслуговування ПС у аеропортах, включаючи надання стандартного та нестандартного наземного обладнання, «базового пакету» та додаткових послуг для забезпечення ПС та екіпажу, вантажно-розвантажувальних робіт (4.6.5.);
- перевезення екіпажів з аеропорту до готелю після прильоту та у зворотному напрямку перед вилітом, для виконання вантажно-розвантажувальних робіт або ТО, а також позиціонування основних та змінних екіпажів з України до місцезнаходження ПС та депозиціонування з місцезнаходження ПС в Україну (4.6.6.);
- бронювання номерів та розміщення екіпажів у готелях (4.6.7.);
- надання бортхарчування екіпажу та супроводжуючим вантаж, якщо це обумовлено Договором на авіаційні перевезення (4.6.8.);
- оплата пасажирських, митних зборів, зборів за забезпечення безпеки та інших мит та зборів (4.6.9.);
- оплата урядових податків та інших зборів (включаючи роялті, якщо такі діють) (4.6.10.);
- оплата послуг компаній по авіаційному забезпеченню та забезпеченню польотів (4.6.11.);
- забезпечення медичного обслуговування захворілих та отримавших травми в рейсах співробітників ІНФОРМАЦІЯ_1, екстреної медичної допомоги учасникам перевезень та пов`язаних з цим послуг (4.6.12.);
- забезпечення комунікації з ПС, ділових переговорів флайт-менеджера, КПС та інженера по експлуатації ПС, що виникають при експлуатації ПС (телефонний зв`язок, FAX, SITA, E-mail та ін.) (4.6.13.).
У статті 5.1. Договору встановлено обов`язок Позивача сплачувати всі рахунки, виставлені ІНФОРМАЦІЯ_3 за надання послуг відповідно зі статтею 4.6. даного Договору, протягом 30 днів календарних днів з моменту їх отримання.
18 квітня 2018 року між ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_1 було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого працівник узяв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
З 2018 року відповідача було введено до складу льотних екіпажів та інженерно-технічного складу як експедитора з авіаперевезень. У межах виконання посадових обов`язків відповідач отримував готівкові кошти від компанії ІНФОРМАЦІЯ_3 для забезпечення техніко-функціональних потреб під час виконання міжнародних рейсів.
На виконання наказу АТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 08.02.2024 № 483 було створено комісію для проведення службової перевірки щодо можливого вчинення правопорушення колишнім працівником ОСОБА_1 . За результатами службової перевірки, оформленої висновком від 01.04.2024, комісією встановлено, що під час виконання обов`язків експедитора з авіаперевезень у 2019 році відповідач не прозвітував за отримані готівкові кошти та не повернув їх залишок.
Згідно з матеріалами справи, залишок наданих відповідачу готівкових коштів становив 70 355,86 доларів США та 45 011,07 євро. Вказані кошти, за твердженням позивача, були ввірені відповідачу для забезпечення виконання міжнародних рейсів у межах договору № 8000 від 07.11.2016, однак відповідачем не були повернуті ні до каси позивача, ні до каси компанії ІНФОРМАЦІЯ_3.
У подальшому АТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» виконало фінансові зобов`язання перед компанією ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв`язку з чим, на думку позивача, у відповідача виникла дебіторська заборгованість перед товариством, що підтверджується витягом з оборотно-сальдової відомості Позивача за період з 07.11.2016 по 07.03.2024, зокрема сторінки 76-78, відповідно до якої станом на 01.04.2021 кінцеве сальдо склало 0,00 грн.
02.05.2024 АТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулося до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві із повідомленням про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР за № 12024100080001718.
Крім того, судом встановлено, що частина оригіналів фінансових документів, пов`язаних із діяльністю відповідача, зберігалася на майданчику «Київ/ІНФОРМАЦІЯ_1-2» у смт Гостомель та була знищена внаслідок бойових дій, спричинених повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано копії документів, службові записки, акти та інші письмові докази. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. 
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.
Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:
1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;
2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;
3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;
4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;
5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;
7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;
8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу
9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;
10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та:
1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи.
Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець зобов`язаний довести: наявність прямої дійсної шкоди; протиправну поведінку працівника; причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і шкодою; вину працівника у заподіянні шкоди.
В обґрунтування факту передачі Відповідачу грошових коштів та виникнення заборгованості Позивачем додано значну кількість фінансово-господарських документів: відомості «flight funds advance», польотні інструкції, внутрішні реєстри та звіти, які фіксують фінансові транзакції. Проте, як встановлено судом, ці первинні документи повністю або переважно в більшості складені іноземною (англійською) мовою.
Відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах здійснюється виключно державною мовою. Суд застосовує державну мову в процесі судочинства та гарантує право учасникам на використання мови, якою вони володіють, проте будь-які документи, що подаються як письмові докази, повинні подаватися українською мовою або з належним чином засвідченим перекладом.

Аналогічні імперативні вимоги закріплені у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з яким первинні документи, складені іноземною мовою, що є підставою для бухгалтерських записів, обов`язково повинні мати автентичний переклад державною мовою.
Позивач та третя особа, наполягаючи на задоволенні позову, не надали суду офіційного, нотаріально засвідченого перекладу фінансових документів, які б підтверджували факт одержання валютних коштів саме ОСОБА_1 .
Суд не має процесуального права самостійно здійснювати переклад документів або приймати рішення на підставі текстів, зміст яких офіційно не верифікований державною мовою. 
Таким чином, документи іноземною мовою без перекладу є процесуально недопустимими, а ключовий юридичний факт розмір та сам факт отримання коштів Відповідачем є юридично недоведеним.
Суд критично оцінює твердження про те, що матеріали внутрішнього розслідування є самодостатніми для задоволення позову. З матеріалів справи, змісту позову та пояснень сторін вбачається, що спірні готівкові кошти (валютні аванси) належали та безпосередньо видавалися Відповідачу представниками іноземної компанії «ІНФОРМАЦІЯ_2» на виконання Договору № 8000 від 07.11.2016. Позивач стверджує, що в подальшому він компенсував ці суми компанії ІНФОРМАЦІЯ_2, що й сформувало його збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучаються судом, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін.
Оскільки первинні правовідносини щодо передачі, обліку та звітування за кошти виникли між Відповідачем та компанією «ІНФОРМАЦІЯ_2», будь-який висновок суду про наявність чи відсутність факту привласнення або заборгованості прямо впливає на майнові права та обов`язки компанії «ІНФОРМАЦІЯ_2», як сторони Договору № 8000. Розгляд справи без залучення цієї особи унеможливлює перевірку реальності транзакцій, автентичності підписів та з`ясування, чи не було ці кошти списано або врегульовано спір іншим шляхом. Незалучення компанії «ІНФОРМАЦІЯ_2» до участі у справі, як третьої особи, створює порушення процесуального складу учасників і є самостійною підставою для відмови у позові через необґрунтованість у межах даного судового процесу.
Суд встановив, що правовідносини між сторонами мають трудовий характер, оскільки залучення Відповідача до рейсів здійснювалося на підставі наказів генерального директора ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» у зв`язку з виконанням ним посадових обов`язків інженера.
Згідно з ч. 3 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та звільнення працівника) для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди є день, коли керівництву або уповноваженим службам стало відомо про наявність нестачі чи заборгованості працівника.
Спірні міжнародні рейси відбувалися у 2018-2019 роках. Відповідач звільнився з підприємства у 2021 році. Як вбачається з наявних у справі копій внутрішніх документів (службових записок), були наявні розбіжності у звітності та заборгованості по балансах з компанією ІНФОРМАЦІЯ_3 ще у 2019-2021 роках.
Суд зазначає, що створення роботодавцем внутрішньої комісії та видання наказу № 483 лише у 2024 році (тобто через 3 роки після звільнення працівника та через 5 років після виконання рейсів) є штучною спробою змінити момент початку перебігу строку позовної давності. Проведення службової перевірки через тривалий час не перериває і не поновлює строк, який об`єктивно сплив. Оскільки Позивач пропустив річний строк звернення до суду без будь-яких поважних причин, це є додатковою та самостійною правовою підставою для відмови в задоволенні позову.
Щодо посилань позивача на наявну в матеріалах справи пояснювальну записку ОСОБА_1 як на доказ визнання вини у заподіянні матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», будь-яка нестача, шкода чи дебіторська заборгованість мають підтверджуватися виключно первинними документами (ордерами, чеками, квитанціями, актами інвентаризації). Пояснювальна записка працівника за своєю правовою природою є лише елементом службової процедури, що відображає суб`єктивні обставини, і не може замінити собою первинні фінансові документи, які Позивач так і не надав суду.
Як встановлено судом під час розгляду справи, спірні міжнародні комерційні рейси, під час яких Відповідач нібито отримував і привласнював валютні кошти, відбувалися протягом 2018-2019 років.
При цьому, ОСОБА_1 продовжував працювати на підприємстві Позивача ще протягом двох років після вказаних подій та був звільнений з посади інженера 1 категорії лише 15.06.2021 року на підставі наказу № 4293ку за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом цієї норми та загальних засад бухгалтерського обліку в Україні, перед припиненням трудового договору з матеріально відповідальною особою або працівником, який залучався до фінансових операцій, роботодавець зобов`язаний провести повну інвентраризацію, звірку взаєморозрахунків та зафіксувати наявність чи відсутність будь-яких майнових зобов`язань або дебіторської заборгованості працівника.
Матеріали справи свідчать, що в день звільнення ОСОБА_1 у червні 2021 року Позивачем було проведено його повний фінансовий розрахунок, видано трудову книжку та не висловлено жодних зауважень, заперечень чи претензій щодо наявності будь-яких заборгованостей чи неповернутих авансів за рейси 2018-2019 років. Жодних утримань із заробітної плати працівника чи офіційних фінансових вимог АТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на момент звільнення не заявляло. 
Суд зазначає, що поведінка Позивача, який у 2021 році визнав відсутність претензій до працівника та повністю розрахував його, а у листопаді 2024 року (через три роки після звільнення та через п`ять років після рейсів) звернувся з позовом про стягнення суми у 14 589 753,44 грн, базуючись на створеному в 2024 році внутрішньому акті перевірки, суперечить принципу добросовісності. 
Факт того, що роботодавець протягом кількох років після рейсів без зауважень приймав роботу працівника, погоджував його польотні звіти, виплачував заробітну плату, а згодом без жодних майнових претензій звільнив його за угодою сторін, повністю спростовує твердження Позивача про наявність у діях ОСОБА_1 вини чи протиправної поведінки. Спроба перекласти відповідальність за внутрішні прорахунки в обліку з іноземним агентом «ІНФОРМАЦІЯ_2» на колишнього працівника через роки після його звільнення є неправомірною.
Таким чином, факт звільнення Відповідача у 2021 році із проведенням повного розрахунку та підтвердженою відсутністю майнових претензій з боку роботодавця є підставою для висновку суду про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Враховуючи, що на момент припинення трудового договору претензій до працівника не існувало, позов є спробою безпідставного покладення матеріальної відповідальності на особу, яка не перебуває у трудових відносинах з підприємством.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, оскільки Позивачем не надано допустимих доказів отримання коштів Відповідачем, порушено процесуальний склад учасників справи, а також пропущено встановлений законом річний строк звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у позові. За таких обставин, у задоволенні позову Акціонерного товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» слід відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 130, 134, 135-1, 233 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Акціонерного товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Н.О. Петренко