Справа № 536/1892/25
Провадження № 2/536/142/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Кременчук
Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Реки А.С.,
за участю секретаря судового засідання Черненко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Пришибської сільської ради як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,-
Встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 липня 2017 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Під час даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28 лютого 2019 року шлюб було розірвано та 12 лютого 2021 року судовим наказом Кременчуцького районного суду Полтавської області було стягненуто з відповідачки на користь позивача аліменти в розмірі частки усіх її доходів на утримання дитини ОСОБА_3 25 січня 2022 року рішенням суду було визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 . З моменту розірвання відносин між сторонами відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний стан доньки, її навчання, не спілкується з нею. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2025 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні, витребувано від Кременчуцької районної військової адміністрації письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 вересня 2025 року залучено виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування та виконавчий комітет Пришибської сільської ради як орган опіки та піклування в якості третіх осіб та витребувано від них письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виключено Службу у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації з кола третіх осіб, залучено до участі у справі як третю особу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що у 2017 році відповідачка залишила родину та почала жити окремо на орендованій квартирі. Спочатку ОСОБА_2 навідувала дитину, а через деякий час поїхала на заробітки до Польщі. Близько 3 років відповідачка не виходила на зв`язок, а потім вирішила забрати дитину до себе, однак у неї не вийшло та рішенням суду було визначено місце проживання дитини з батьком. Приблизно з 2024 року відповідачка перестала сплачувати аліменти, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям. Раніше хотіла змінити місце проживання доньки, а на даний час вже не цікавиться життям дитини.
Представник позивача - адвокат Шаповал В.Д. позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. 
Представник третьої особи Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, ОСОБА_4 у судовому засіданні, яке відбулося 23 квітня 2026 року, пояснила, що в родині створені належні умови для виховання дитини, остання забезпечена усім необхідним. Батько піклується про дитину, в той час як мати на зв`язок не виходить. Дитина хоча і сумує за матір`ю, однак хоче жити з батьком та його другою дружиною.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідачки, поштові відправлення повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» - «адресат відсутній», іншої адреси відповідачка суду не повідомила, тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Відповідачка клопотання про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не надала.
Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання уповноваженого представника не направив, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, від представника третьої особи надійшли пояснення, у яких останній зазначив, що позивачем не доведено факт ухилення відповідачки від батьківських обов`язків за відсутності надання достатніх доказів цього. Окрім того, представник зазначає, що на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Представник третьої особи виконавчого комітету Пришибської сільської ради як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
В судовому засіданні, яке відбулося 23 квітня 2026 року, малолітня ОСОБА_3 , в присутності законного представника - батька, представника органу опіки та піклування та психолога пояснила, що проживає із татом, бабусею, мамою ОСОБА_4 та зведеною сестрою. Мама телефонувала їй останній раз рік або два роки тому. Навіть коли дівчинка їй пише, мати не відповідає. До школи водить її тато або його дружина. За мамою не сумує та не пам`ятає коли бачила маму востаннє.
Психолог ОСОБА_6 у судовому засіданні, яке відбулося 23 квітня 2026 року, зазначила, що надані дитиною пояснення були вільними.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, думку малолітньої дитини, дослідивши надані докази, встановив наступне.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 грудня 2014 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10). 
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2022 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 (а.с.22-23).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню НОМЕР_5, боржник ОСОБА_2 за період з серпня 2023 року по травень 2025 року має заборгованість у розмірі 53736,00 грн. (а.с.24-28).
Відповідно до характеристики наданої Потоківською гімназією №33 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23 липня 2025 року, ОСОБА_3 навчається у 5 класі та показала себе старанною ученицею, має середній рівень навчальних досягнень. ОСОБА_3 має нормальний психічний розвиток, що відповідає віку, та має добрий загальний розвиток, бере активну участь у житті гімназії та житті класу. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 , співпрацює з вчителем, радиться та систематично відвідує батьківські збори (а.с.13).
Відповідно до довідки Потоківської гімназії №33 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23 липня 2025 року, ОСОБА_3 проживає на даний час з батьком ОСОБА_1 . Зв`язок з адміністрацією закладу та з класним керівником підтримує батько ОСОБА_1 , він цікавиться навчанням дитини, відвідує батьківські збори. Кіра забезпечена усім необхідним для навчання та розвитку. Мати ОСОБА_2 не підтримує зв`язок ні з адміністрацією закладу, ні з класним керівником (а.с.14).
Відповідно до довідки Потоківського ЗДО(ясла-садок) №6 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23 липня 2025 року, ОСОБА_3 відвідувала Потоківський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 6 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з листопада 2016 року по червень 2021 року. Дитину до дошкільного закладу приводили і забирали батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_9 . Батьківські збори та інші заходи, які проводилися в ЗДО відвідували батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_9 , які цікавилися навчанням та розвитком дитини. Плату за харчування в ЗДО систематично вносив батько (а.с. 15).
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 31.07.2025 року відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості ОСОБА_1 відсутні (а.с.16).
Також позивач надав відомості за звітний 2025 рік від 22 липня 2025 року, відповідно до яких дохід за рік склав 209954,85 грн. (а.с.12).
Інших доказів стороною позивача суду надано не було.
Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, який брав участь у справі, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який затверджено рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №330 від 29 січня 2026 року. Згідно з вищевказаним висновком, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
В обґрунтування висновку вказано, що позивачем було надано письмові пояснення, відповідно до яких останній звернувся до суду щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що мати дитиною не цікавиться протягом півтора роки, матеріально не допомагає, здоров`ям не цікавиться, не бачиться. За останньою інформацією, знаходиться в Республіці Польщі. Зв`язок не підтримує. 
12.02.2021 Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до інформації Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.11.2025, заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 01.11.2025 складає 71676,00 грн.
У ході бесіди зі спеціалістами служби у справах дітей малолітня ОСОБА_3 пояснила, що її вихованням займається бабуся, тато та ОСОБА_4 (співмешканка батька). Зі своєю мамою дівчинка останній раз переписувалась в месенджері влітку 2025 року та зазначила, що мама не цікавилась її життям та здоров`ям, а лише написала, що поїхала до Польщі щоб виплатити кредити. Також зазначила, що на день народження ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) мама її не привітала. Кipa ображена на неї, але не проти спілкування з мамою та сестричками. На запитання стосовно її думки щодо позбавлення матері батьківських прав відносно неї, зауважила, що підтримує тата в такому рішенні.
Спеціалістам служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області зв`язатися із ОСОБА_2 не вдалося.
Об`єктивних обставин, які б вказували на наявність перешкод ОСОБА_2 у виконанні батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_3 Службою у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області нe встановлено. Мати дитини, ОСОБА_2 , не зверталася до органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області чи служби у справах дітей за місцем проживання дитини для вирішення питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою, якщо б такі факти мали місце бути.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.
Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У п.п.16, 18 вищезазначеної Постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, у якій зазначено, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд під час розгляду справи дослідив висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, суд вважає недостатньо обґрунтованим та поверхневим, у ньому не міститься достатньо відомостей, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює батьківських обов`язків, оскільки заборгованість по аліментам у ОСОБА_2 виникла лише у останні півтора роки; з`ясувати думку матері з приводу даної справи не виявилось за можливе; пояснення дитини та позивача, які свідчать про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків не можуть бути єдиною підставою для надання такого висновку. Досліджені службою довідки та характеристики не містять конкретизованої інформації, переконливих аргументів наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Окрім того, у зазначеному висновку не обґрунтовано наявності підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав та його відповідність найкращим інтересам дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Разом з тим думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.
Заслухана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила про свою прихильність до батька, за матір`ю не сумує, оскільки остання не бере участі у її житті.
На думку суду, оскільки малолітня ОСОБА_3 тривалий час проживає разом із батьком ОСОБА_1 , відносини з яким для неї є пріоритетними, з`ясована думка дитини не може вважатися визначальною, переважною підставою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її справжнім інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким діти в силу свого віку та життєвого досвіду неспроможні надавати виважену та правильну оцінку. Відсутність у дитини позитивного ставлення до матері не свідчить про те, що дитина усвідомлює наслідки позбавлення її батьківських прав та свідомо бажає розірвати з нею сімейні стосунки.
Неактивність або певна бездіяльність ОСОБА_2 як матері з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.
Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17(провадження № 61-3462св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру (постанова Верховного Суду від 12 січня 2026 року у справі № 708/1440/24).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).
Позивач не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 батьківських прав та не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні дитини, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері. 
Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2026 року по справі № 671/2114/24 зауважив, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дитини з одним з батьків.
Таким чином, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення її батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Разом з тим, на підставі наданого висновку органу опіки та піклування, а саме матеріалів, які свідчать про недостатню участь матері у житті дитини, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 має місце невідповідне виконання батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідачку слід попередити про необхідність змінити ставлення до її виховання.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачці змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, необхідно попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 79-81, 141, 258-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19,150, 164-167 Сімейного кодексу України, суд,-

Ухвалив:
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Пришибської сільської ради як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Покласти на виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа - Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ 04057287, місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, площа Перемоги, б.2.
Третя особа - Виконавчий комітет Пришибської сільської ради як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ 04384687, місцезнаходження: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Пришиб, вул. Центральна, буд.46.
Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Суддя	А. С. Река