Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року Справа № 520/32867/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївської області від 28.11.2025 № 33710/03-16 про відмову в перерахунку пенсії згідно до заяви ОСОБА_1 від 20.11.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсій ОСОБА_1 з 01.03.2025;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з сплати пенсії в розмірі 95 149,20 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами проведеного 08 грудня 2023 року Комунальним закладом охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» огляду Позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 05 грудня 2023 року, про що видана довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №310565. Інвалідність встановлена на строк до 01 січня 2026 року, визначена дата чергового переогляду - 05 грудня 2025 року. Позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності з 05.12.2023 року. У березні 2025 року Позивач отримав лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.03.2025 року №2000-0308-8/42202, з якого Позивачу стало відомо про призупинення виплати пенсії у зв`язку зі скасуванням ІІ групи інвалідності та про зайво виплачену пенсію в розмірі 141496,07 грн. за період з 05 грудня 2023 року. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач скористався правом на його оскарження за результатом чого, Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025 року у справі № 520/13217/25 Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 по справі № 520/13217/25 скасовано, прийнято постанову від 24 жовтня 2025 р., якою позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертиз", викладене у формі довідки №37 від 26.12.2024 про невизнання інвалідом позивача.
20.11.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про поновлення виплат. За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто відповідачем 1 та відмовлено в їх виплатах з 01.03.2025, із прийняттям рішення від 28.11.2025 №33710/03-16 (далі - рішення) про відмову в перерахунку пенсії згідно заяви від 20.11.2025. Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Представник відповідача 1 надав до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що прийняте ним рішення є законним, оскільки, по-перше, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не було стороною по справі №520/1321/25, яке, як зазначає відповідач 1, було подане ОСОБА_1 в якості додатку до заяви від 20.11.2025 року про поновлення виплат. По-друге, з посиланням на справу №520/1321/25, відповідач 1 робить висновок, що вказаним судовим рішенням не було покладено жодного зобов`язання постановою Другого апеляційного адміністративного суду. А відтак, відповідач 1 вважає, що правових підстав для здійснення перерахунку не було, а рішення від 28.11.2025 № 33710/03-16 про відмову в перерахунку пенсії згідно до заяви ОСОБА_1 від 20.11.2025 є правомірним та законним. Також, відповідач 1 звертає увагу суду на те, що згідно ЄДРСР сторонами по справі 520/1321/25 є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Київ та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Представник позивача надав відповідь на відзив на адміністративний позов, де заперечив проти доводів відповідача 1 та звернув увагу суду на невірне посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення по справі № 520/1321/25 (замість вірного № справи 520/13217/25), яке не має жодного відношення до даної заяви від 20.11.2025 року про поновлення виплат.
Відповідач 2 своїм правом не скористався, відзиву на адміністративний позов до суду не надав.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розгляд справи відбувається з урахуванням днів перебування судді Ольги Горшкової у відпустці.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025 року у справі № 520/13217/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 по справі №520/13217/25 та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертиз", викладене у формі довідки №37 від 26.12.2024 про невизнання інвалідом позивача.
Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025 року у справі № 520/13217/25 було встановлено, що 08 грудня 2023 року Комунальним закладом охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» в особі Міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії був проведений огляд позивача, за результатами якого позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 05 грудня 2023 року, про що видана довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №310565.
Інвалідність встановлена на строк до 01 січня 2026 року, визначена дата чергового переогляду - 05 грудня 2025 року.
ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності.
У березні 2025 року позивач отримав лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.03.2025 року №2000-0308-8/42202, з якого стало відомо про призупинення виплати пенсії у зв`язку зі скасуванням ІІ групи інвалідності та про зайво виплачену пенсію в розмірі 141496,07 грн. за період з 05 грудня 2023 року.
Ухвалюючи судове рішення по справі № 520/13217/25 колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про порушення Комунальним закладом охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертиз" процедури проведення перевірки обґрунтованості рішень та/або переогляду шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно ОСОБА_1 .
Враховуючи вказані обставини, 20.11.2025 року ОСОБА_1 , 20.11.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про поновлення виплат, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду.
За принципом екстериторіальності заяву позивача було скеровано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. 
За результатами розгляду вказаної заяви від 20.11.2025 року, відповідачем 1 прийнято рішення від 28.11.2025 №33710/03-16 про відмову в перерахунку пенсії згідно заяви від 20.11.2025 з підстав того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не було стороною по справі № 520/1321/25, яке, як зазначає відповідач 1, було подане ОСОБА_1 в якості додатку до заяви від 20.11.2025 року про поновлення виплат. По-друге, з посиланням на справу 520/1321/25, відповідач 1 робить висновок, що вказаним судовим рішенням не було покладено жодного зобов`язання постановою Другого апеляційного адміністративного суду. А відтак, відповідач 1 дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку за заявою.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 30.01.2020 року у справі №489/5194/16-а.
Частиною 3 статті 4 Закону України № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону України № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Тобто, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.
Отже, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Частиною 1 статтею 49 Закон України № 1058 визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України № 1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України № 1058. 
Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 р. № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в подальшому Порядок № 22-1, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із п. 1.1. Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Відповідно до пункту 2.8. Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Відповідно до пункту 4.1. Порядку № 22-1, заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Дослідивши зміст рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївської області від 28.11.2025 № 33710/03-16 про відмову в перерахунку пенсії згідно до заяви ОСОБА_1 від 20.11.2025, судом встановлено, що єдиною підставою для його прийняття слугував висновок пенсійного органу про те, що він не був стороною по справі № 520/1321/25, яке, як зазначає відповідач 1, було подане ОСОБА_1 в якості додатку до заяви від 20.11.2025 року про поновлення виплат. По-друге, з посиланням на справу 520/1321/25, відповідач 1 робить висновок, що вказаним судовим рішенням не було покладено жодного зобов`язання постановою Другого апеляційного адміністративного суду. 
Однак, суд вважає вказану підставу необґрунтованою, оскільки, по-перше, відповідачем 1 не доведено суду факту подачі ОСОБА_1 до заяви від 20.11.2025 в якості додатку саме постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025 року по справі № 520/1321/25. 
По-друге, відповідач 1 висловлюючи свою правову позицію, щодо викладених в адміністративному позові обставин, не звертає увагу на те, що підставою для звернення ОСОБА_1 із заявою від 20.11.2025 до органу пенсійного фонду була саме постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025 року по справі № 520/13217/25, де позивач є однією із сторін по справі. 
По-третє, як з програми «Діловодства Спеціалізованого суду встановлено», що в провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа №520/1321/25 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто, інша справа, яка має інший склад учасників процесу, який не має жодного преюдиційного відношення для вирішення, як даної справи, так і прийняття рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївської області від 28.11.2025 № 33710/03-16 про відмову в перерахунку пенсії згідно до заяви ОСОБА_1 від 20.11.2025.
Вказані обставини визнаються й самим відповідачем 1 у відзиві на адміністративний позов, з посиланням на відомості з ЄДРСР.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини 2 вказаної норми права, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи встановлені судом обставини, а також зважаючи на те, що відповідач 1 при прийнятті оскаржуваного рішення надавав значення обставинам, які не стосуються предмету звернення, та не довів в процесі розгляду справи відповідності свого рішення закріпленим принципам адміністративної процедури, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївської області від 28.11.2025 № 33710/03-16 про відмову в перерахунку пенсії згідно до заяви ОСОБА_1 від 20.11.2025
У разі, якщо згідно з національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах до тих пір, поки такі виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України за певних умов право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.
При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV.
Статтею 58 зазначеного Закону, на Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Відповідно до ст. 30 Закону № 1058-ІV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Частиною 2 ст. 46 передбачено, що виплата пенсії за минулий час нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Порядок припинення та поновлення виплати пенсії узгоджено в ст. 49 Закону № 1058-ІV, частиною 2 якої передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Так, згідно ч. 3 ст. 35 Закону, у разі якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю пропущено з поважних причин або в разі визнання її знову особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності відновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня повторного огляду, але не більш як за три роки, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її за цей період особою з інвалідністю. При цьому якщо під час повторного огляду особи з інвалідністю переведено на іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю було припинено у зв`язку з відновленням здоров`я або якщо вона не отримувала пенсії внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. Якщо минуло більше п`яти років, пенсія призначається знову на загальних підставах.
Органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю було припинено внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років.
Таким чином, право на пенсію по інвалідності нерозривно пов`язано із наявністю в особи, якій призначається пенсія, статусу "особа з інвалідністю". При цьому, втрата статусу "особа з інвалідністю" у зв`язку із закінченням строку, на який встановлена інвалідність, є підставою припинення виплати пенсії по інвалідності.
В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".
У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 року у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).
У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).
У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.
Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.
Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».
У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом».
Враховуючи, що право позивача на отримання пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV не заперечується сторонами, і позивач вже отримував таку пенсію, виплата якої, згідно інформації Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, була призупинена з березня 2025 року у зв`язку зі скасуванням ІІ групи інвалідності, суд дійшов висновку, що вирішення питання поновлення пенсії у даному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Як встановлено судом з клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі від 04.03.2026 року, поданого через систему «Електронний суд», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності II групи з 05.12.2023, призначену відповідно до Закону №1058 “Про загальнообов`язкове пенсійне страхування” на підставі заяви від 19.01.2024 за № 830, виписки з акта огляду медико - соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 310565 від 08.12.2023, виданої міжрайонною Слобідською медико - соціальною експертною комісією м.Харкова. Виплата пенсії припинена на підставі довідки Харківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я КЗОЗ “Обласний центр медико-соціальної експертизи” про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 08.12.2023. Листом від 18.03.2025 № 2000-0308-8/42202 повідомлено про те, що виплату пенсії призупинено у зв`язку зі скасуванням II групи інвалідності.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-2 вирішити питання про відновлення позивачу виплати пенсії на підставі Закону №1058-ІV та з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025 року у справі № 520/13217/25 з дня припинення такої виплати.
Щодо позовних вимог про стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з сплати пенсії в розмірі 95 149,20 гривень, суд вважає, що вони поглинаються задоволенням вищевказаних позовних вимог, а також суд не вправі визначати конкретні суми недоотриманої пенсії, які необхідно виплатити позивачу, як про це просить позивач у позовній заяві, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум, належить до компетенції органів Пенсійного фонду України, тому суд не повноважний самостійно здійснювати обчислення сум недоотриманої пенсії. А відтак, суд відмовляє в їх задоволенні. 
Таким чином, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївської області (вул. Морехідна №1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м-н Свободи, Держпром, 3 пі., 2 пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївської області від 28.11.2025 № 33710/03-16 про відмову в перерахунку пенсії згідно до заяви ОСОБА_1 від 20.11.2025
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання про відновлення ОСОБА_1 виплати пенсії на підставі Закону №1058-ІV та з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025 року у справі № 520/13217/25 з дня припинення такої виплати.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА