ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7866/26	Головуючий у 1-й інстанції Дуда О.О. 	
Провадження № 33/817/302/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.5 ст. 126 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Буженка Ю.С. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк сім років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Як визнав суд, 03.04.2026 року о 10:24 в м. Тернопіль по вул. Об`їзна, 6А ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування такими транспортними засобами Шептицьким районним судом Львівської області строком на 1 (один) рік. Правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Буженко Ю.С. вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою, однобічністю проведеного судового розгляду, без додержання принципу верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не доведено обов`язкову кваліфікуючу ознаку складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, а саме повторність протягом року.
Вказує, що в матеріалах справи для підтвердження повторності надана копія постанови про притягнення особи до відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП (серія ЕНА № 4971196 від14.06.2025 р.), яка не містить підпису особи, яка винесла постанову, а також підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про її отримання.
Звертає увагу, що довідка щодо проведених заходів із встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення не свідчить про повторність вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушення за ст. 126 КУпАП, оскільки не містить відомостей про виконання накладеного адміністративного стягнення за ч.4 ст. 126 КУпАП, а також про судові рішення за результатами оскарження постанови.
Разом з тим зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом”.
Таким чином, вважає, що станом на 03.04.2026 року ОСОБА_1 у цій справі не був особою, яка була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, оскільки постанова про притягнення до відповідальності за зазначеною нормою не набрала законної сили, а тому дії останнього не можуть бути кваліфіковані за ч.5 ст. 126 КУпАП.
Зазначає, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення копії письмових доказів взагалі ніким не засвідчені, а саме не містять засвідчення з вказівкою щодо відповідності копії оригіналу, найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, що ставить під сумнів відповідність їх оригіналу.
Вказує, що судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 призначено максимально суворе покарання, передбачене санкцією ч.5 ст. 126 КУпАП (позбавлення права керування на 7 років), не врахував у достатній мірі обставини, що можуть пом`якшити відповідальність, та не навів належної мотивації для обрання саме такого тривалого строку позбавлення права керування.
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.5 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Одночасно, ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 з постановою суду першої інстанції від 17.04.2026 року був ознайомлений 25.04.2026 року.
В судове засідання апелянт - адвокат Буженко Ю.С. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Разом з тим, адвокат Буженко Ю.С., направивши до суду заяву, за змістом якої просить суд розгляд апеляційної скарги проводити без його участі.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймав.
Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 17.04.2026 року.
Відповідно до змісту апеляційної скарги, копію постанови суду від 17.04.2026 року ОСОБА_1 отримав 25.04.2026 року через електронний кабінет свого захисника, адвоката Буженка Ю.С.
Апеляційну скаргу подано адвокатом Буженко Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 07.05.2026 року.      (а.с.22)
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 616576 від 16.03.2026, 03.04.2026 року о 10 год. 24 хв. в м. Тернопіль по вул. Об`їзна, 6А ОСОБА_1 . Повторно протягом року керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування такими транспортними засобами Шептицьким районним судом Львівської області строком на 1 (один) рік, чим порушив вимоги п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП. 
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд погоджується із твердженням апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, втім вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку винуватість ОСОБА_1 підтверджується не тільки протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №630761 від 03 квітня 2026 року, але й сукупністю інших досліджених судом доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №630761 від 03 квітня 2026 року;
- відеозаписом з бодікамери поліцейських;
- фото порушенням від 04.03.2026 року;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6957219 від 03.04.2026 року;
- рапортом поліцейського взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП ст. сержанта поліції Кордіяк О. від 03.04.2026 року;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4971196 від 14.06.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП;
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав для сумніву щодо належності та допустимості вказаних доказів.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП є відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
Так, з відеозаписів із нагрудної камери працівника поліції та відеореєстратора зі службового автомобіля поліцейського встановлено, що 03 квітня 2026 року о 10 год. 24 хв. на вул. Об`їзна, 6-А у м. Тернопіль було зафіксовано рух транспортного засобу марки «Toyоta », державний номерний знак НОМЕР_1 , який у подальшому був зупинений працівниками поліції, за порушення правил дорожнього руху, а саме п. 12.9.6 Правил дорожнього руху.
У зв`язку з цим відносно нього було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6957219 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Також встановлено, що під час ознайомлення з постановою про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 погодився з фактом вчинення правопорушення та не висловлював жодних заперечень, зокрема щодо факту керування ним зазначеним транспортним засобом. 
Апеляційний суд звертає увагу, що вказана вище постанова підписана ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень.
Відомості про скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні. 
З аналізу вказаних відеозаписів вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що він не має права керування транспортним засобом, оскільки позбавлений права керування Львівським апеляційним судом 03.10.2025 року. У зв`язку з цим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 630761 за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
З матеріалів справи, в тому числі з відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при оформленні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 не вбачається.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 5 ст. 126 КУпАП, необхідно встановити факт керування особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, і що таке керування є повторним протягом року.
Така кваліфікуюча ознака, як повторність, доводиться постановою серії ЕНА 4971196 від 14.06.2025 р., відповідно до якої ОСОБА_1 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.
Окрім цього, як вбачається із довідки виданої УПП в Тернопільській області ДПП від 09.04.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 . Дане посвідчення водія підлягає вилученню у відповідності до постанови апеляційного суду Львівської області № 459/1110/25 від 03.06.2025 року за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також постановою апеляційного суду Львівської області № 459/1092/25 від 03.10.2025 року за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 17000 сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.  (а. с.8)
Вказані докази відповідають критеріям належності і допустимості та, у своїй сукупності, достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.
За наведених вище обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.
Доводи апелянта що судом першої інстанції не доведено обов`язкову кваліфікуючу ознаку складу правопорушення, як повторність є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. 
Щодо доводів апелянта, про надто суворе покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк сім років апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи адміністративне стягнення, дотримався вимог ст. 33 КУпАП, належним чином врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Отже, на думку апеляційного суду застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, як штраф в розмірі 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років, є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобіганню вчиненню ним аналогічних правопорушень. 
Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною, вона передбачає обов`язкове накладення штрафу в розмірі 40 800 грн та обов`язкове позбавлення права керування на строк від 5 до 7 років. 
З огляду на викладене, мотиви наведені апелянтом в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.5 ст.126 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Буженку Ю.С. строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року. 
Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Буженка Ю.С. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 р. щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя