Номер провадження: 22-ц/813/3127/26 
Справа № 947/16608/24
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дунар Тетяна Юріївна на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2025 року, постановленого під головуванням судді Калініченко Л.В., повний текст рішення складений 05 травня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив:
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частки транспортного засобу марки «КІА Сerato», 2008 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 10.12.2014 року, грошові кошти в сумі 101885,00 грн. та припинити право сумісної власності на цей транспортний засіб;
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частки транспортного засобу марки «КІА К5», 2012 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 17.11.2021 року, грошові кошти в сумі 185895,00 грн. та припинити право сумісної власності на цей транспортний засіб.
В обґрунтування свого позову зазначив, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 18.03.2014 року, однак 02.05.2024 року ним було подано позов до суду про розірвання шлюбу, рішення суду за яким станом на час звернення позивача до суду з цим позовом ухвалено не було. 
Також позивач зазначив, що за час перебування з відповідачкою у шлюбі, ним було придбано у тому числі два транспортні засоби: марки «КІА Сerato», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та марки «КІА К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , які були зареєстровані на її ім`я та перебувають у її фактичному користуванні. Позивач вважає дане майно спільним сумісним майном подружжя, частки в якому між ними є рівними, а відтак позивачу належить 1/2 частка вищевказана рухомого майна. Позивач стверджує, що за наслідком властивості вищевказаного рухомого майна, яке є неподільним, що виключає можливість реального його поділу шляхом виділу частки позивача з майна, а також приймаючи фактичне користування цим майном з боку відповідача, позивач просить суд здійснити поділ вказаного майна, шляхом припинення його частки у вказаному майні залишивши автомобілі у власності ОСОБА_2 , з виплатою йому з боку відповідачки грошової компенсації вартості належної йому частки в цьому майні.
02 вересня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь в рахунок грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частки транспортного засобу марки КІА К5, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі 185895,00 грн., визнавши право власності на це майно за ОСОБА_1 .
Позивачка зазначила, що за час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль КІА К5, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який зареєстровано за нею, однак користується вказаним автомобілем ОСОБА_1 , або інші, пов`язані з ним особи. 
Позивачка зазначила, що вона фактично не користується даним транспортним засобом та не має намірів користуватись ним та взагалі щодо цього майна не претендує, однак має право на компенсацію 1/2 його частки.
Щодо автомобіля «KIA Cerato», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , зазначила, що вказаний автомобіль був відчужений 15.11.2023 року, що в свою чергу відбувалось в період перебування у шлюбі з позивачем, про що останній був достеменно обізнаний, приймаючи що кошти за проданий автомобіль було передано у присутності ОСОБА_2 саме позивачу, та в подальшому витрачено на потреби сім`ї. У зв`язку з чим, відповідачка вважає, що даний транспортний засіб взагалі не може бути предметом спору та поділу майна подружжя.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
- Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_3 .
- Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_3 .
У задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в іншій частині вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в іншій частині вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дунар Т.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недобросовісних дій, недоведеності вимоги позивача, а також виключення зі складу спільного майна, що підлягає поділу.
Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачка пропустила строк на звернення до суду з зустрічним позовом.
ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує.
У відзиві на апеляційну скаргу,  ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції прийняв вірне та обґрунтоване рішення, яким поділив майно з урахуванням встановлених обставин, інтересів сторін та дитини, яка проживає з ОСОБА_2 .
За наслідком розгляду даної справи 12 травня 2026 року, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 25 травня 2026 року о 13 год. 10 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового рішення, сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Дунар Т.Ю., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , її представника – адвоката Шаврова І.І., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, оскаржене рішення зазначеним вимогам не відповідає, за наступних підстав.
Судом встановленота матеріалами справи підтверджується, що 18.03.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №311, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 15 т. 1).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.08.2024 року шлюб між сторонами розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121289641#).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 16 т. 1).
За час перебування сторін у шлюбі, подружжям було придбано наступне рухоме майно:
- транспортний засіб марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності 10.12.2014 року зареєстровано за ОСОБА_2 та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с. 21-22 т. 1);
- транспортний засіб марки «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві власності 17.11.2021 року зареєстровано за ОСОБА_2 та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 (а.с. 18, 19 т. 1).
Згідно з висновком судового експерта №94-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «KIA CERATO» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), складеного 15.05.2024 року судовим експертом Крутих Є.О. за замовленням ОСОБА_1 , середньо ринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на 13.05.2024 року становить в сумі 203770,00 грн. (а.с. 33-35 т. 1).
Згідно з висновком судового експерта №95-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «KIA К5» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), складеного 15.05.2024 року судовим експертом Крутих Є.О. за замовленням ОСОБА_1 , середньо ринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на 13.05.2024 року становить в сумі 371790,00 грн. (а.с. 27-29 т. 1).
Судом також встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, 15.11.2023 року ОСОБА_2 укладено з «ЦЕНТРОМ ДКС», як комісіонером, договір комісії №8585/23/1/000816 від 15.11.2023 року, з продажу комісіонером транспортного засобу марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 67-68 т. 1).
16.11.2023 року «ЦЕНТРОМ ДКП» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8585/23/1/000816, за умовами якого транспортний засіб марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було продано за 114000,00 грн. ОСОБА_4 (а.с. 90-91 т. 1).
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частки транспортного засобу марки «КІА Сerato», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 10.12.2014 року, в сумі 101885,00 грн. та припинені права сумісної власності на цей транспортний засіб, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивача, оскільки останній був відчужений подружжям в період перебування у шлюбі, а відтак не становить склад спільного сумісного майна, що підлягає поділу.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні вимоги ОСОБА_2 , щодо компенсації вартості належної 1/2 частки транспортного засобу марки «КІА К5», 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів фактичного користування вказаним транспортним засобом однією зі сторін по справі, як і відсутні у суду докази на підтвердження матеріального стану кожної зі сторін по справі станом на час розгляду даної справи, а тому суд прийшов висновку про визнання по 1/2 частки автомобіля за кожним з подружжя.
Однак, з такими висновками суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі).
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2023 року ОСОБА_2 уклала з «ЦЕНТРОМ ДКС», як комісіонером, договір комісії №8585/23/1/000816 з продажу комісіонером транспортного засобу марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
16.11.2023 року «ЦЕНТРОМ ДКП» укладено з ОСОБА_4 , який є батьком відповідачки ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за ціною 114000,00 грн.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження автомобілю марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в силу вимог статті 60 СК України є співвласником відчуженого за вказаним договором майна і така обставина не спростована.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц, зазначено, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
Будь-яких належних доказів, що продаж автомобіля, який належить подружжю здійснено з письмової згоди ОСОБА_1 , а також, що грошові кошти, отримані від продажу спільного майна витрачались в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять, та ОСОБА_2 не доведено.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з чим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Згідно з висновком судового експерта №94-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «KIA CERATO» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), складеного 15.05.2024 року судовим експертом Крутих Є.О. за замовленням ОСОБА_1 , середньо ринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на 13.05.2024 року становить в сумі 203770,00 грн.
З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що автомобіль марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, було відчужено ОСОБА_2 без згоди на те чоловіка – ОСОБА_1 , на користь свого батька ОСОБА_4 , колегія суддів приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації 1/2 частки відчужуваного автомобіля марки «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 підлягають задоволенню, та на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 1/2 його вартості у розмірі 101 885 грн., який визначено за висновком експерта, та не спростовано ОСОБА_2 .
Аналогічний правовий висновок зазначено у постановах Верховного Суду у справі 726/1388/16 від 22.12.2021 року, у справі № 523/15462/16 від 09.06.2021 року.
Також колегія суддів приходить висновку про те, що з урахуванням заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , підстав для припинення права власності на автомобіль «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 не має, з підстав того, що автомобіль вже належить батькові відповідачки, а тому позовні вимоги в частині припинення права власності на «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , задоволенню не підлягають. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення компенсації 1/2 вартості транспортного засобу марки «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , придбано 17.11.2021 року під час перебування сторін у шлюбі, та зареєстровано за ОСОБА_2 .
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до поданої декларації ОСОБА_2 за 2025 рік, яка міститься у відкритому доступі у мережі інтернет, автомобіль «KIA К5», 2012 року, зазначений, як власність ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 користується даним автомобілем у декларації не зазначено, що підтверджується тим, що саме ОСОБА_2 користується вказаним автомобілем (https://youcontrol.com.ua/catalog/individuals/declaration/9b6ddb86-0c3f-41d4-b8e7-809696c374c8/).
Для вирішення питання про застосування частини другої статті 364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем.
Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в деклараціях ОСОБА_2 зазначені грошові активи, у 2023 році – 35000 доларів США та 7000 грн. (а.с. 30-31 т. 2), за 2024 рік – активи у розмірі 33000 доларів США та 180 000 грн. (а.с. 24 т. 2), за 2025 рік – 195000 грн., 16500 доларів США (https://youcontrol.com.ua/catalog/individuals/declaration/9b6ddb86-0c3f-41d4-b8e7-809696c374c8/).
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку, що саме ОСОБА_2 користується автомобілем «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , а тому саме з ОСОБА_2 підлягає стягненню вартість 1/2 частини автомобіля, виходячи із висновку експерта, у розмірі 185 895 грн., розмір якої не буде надмірним тягарем для ОСОБА_2 , що підтверджується поданими нею деклараціями, в яких зазначено про грошові активи.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмови у зустрічному позові ОСОБА_2 в частині стягнення вартості 1/2 автомобіля «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1  за наявністю правових підстав для стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки спірних транспортних засобів та відмові у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення вартості 1/2 частки.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Оскільки, апеляційним судом встановлена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 7187 грн. (2874,80 грн. + 4312,20 грн.).
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дунар Тетяна Юріївна – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 – скасувати.
Ухвалити постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) грошову компенсацію належної йому 1/2 частки транспортного засобу марки «KIA CERATO», 2008 року, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 10.12.2014 року в розмірі 101 885 (сто одну тисячу вісімсот вісімдесят п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) грошову компенсацію належної йому 1/2 частки транспортного засобу марки «KIA К5», 2012 року, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 17.11.2021 року в розмірі 185 895 (сто вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) гривень та припинити право сумісної власності на цей транспортний засіб.
В задоволенні позовних вимог про припинення права власності на автомобіль «KIA CERATO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 – відмовити.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля «KIA К5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 – залишити без задоволення.
В решті рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 7 187 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 25 травня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда