Справа № 588/557/26
Провадження № 2-а/588/11/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судового засідання Гаврилович Я.Д., представниці позивачки Пирогової О.Т., представниці відповідача Каракуц М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Пирогової Оксани Трохимівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

У С Т А Н О В И В:

Представниця позивачки ОСОБА_2 у квітні 2026 року звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з указаним позовом, який мотивувала тим, що 22.03.2026 поліцейським ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області була винесена постанова серії ЕНА № 6884989 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, яке полягало у здійсненні зупинки транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.38 з додатковою табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю».
Вказану постанову представниця позивачки вважає протиправною, винесеною з порушенням норм процесуального та адміністративного права. 
Зокрема представниця позивачки зазначила, що 22.03.2026 о 13:22 позивачка їхала по вул. Благовіщенській у м. Тростянець Сумської області на автомобілі HYUNDAI, д.н.з. НОМЕР_1 та перевозила в автомобілі свого чоловіка, ОСОБА_3 , який є інвалідом 3 групи з дитинства. За проханням свого чоловіка, позивачка здійснила зупинку на стоянці напроти приміщення по вул. Благовіщенській, 32. Так як вільних місць не було і позивачка перевозила особу з інвалідністю, то остання здійснила зупинку на місці, де на дорожньому покритті наявна горизонтальна розмітка у виді піктограми інвалідного візка. Через декілька хвилин як ОСОБА_3 покинув автомобіль та пішов до магазину, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , до позивачки підійшли працівники поліції. Поліцейський вказав, що позивачка порушила правила дорожнього руху та неправильно здійснила паркування і відносно неї за вказаним фактом буде винесено постанову про адміністративне правопорушення. На пояснення позивачки, що вона перевозила чоловіка, що має групу інвалідності поліцейські не реагували. Під час складання адміністративних матеріалів позивачкою було надано посвідчення водія через застосунок «Дія» та технічний паспорт на автомобіль. Працівниками поліції було одразу винесено оскаржувану постанову. Розгляд справи на місці фактично не проводився. Позивачці не надано часу для подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі (посвідчення особи з інвалідністю на ім`я чоловіка, його пояснення), що порушує права позивачки, передбачені ст. 268 КУпАП, якими вона не мала можливості скористатися. Копію постанови позивачці не було вручено та не оголошено на місці в повному об`ємі, було надано лише корінець постанови з реквізитами для сплати визначеного штрафу.
Посилаючись на зазначені обставини представниця позивачки просить суд: 1) визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6884989 від 22.03.2026, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1020 грн; 2) провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення; 3) судові витрати по справі покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 06.04.2026відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.
13.04.2026 представниця відповідача Каракуц М.Ю. подала відзив на позов, у якому вказала, що відповідно до пояснень поліцейського СРПП ВП № 1 (м. Тростянець) Колєсніченка Р.О., 23.03.2026 під час патрулювання м. Тростянець близько 13:22 год. по вул. Благовіщенській, 34 , на місці зупинки, що позначене дорожнім знаком 5.38 з додатковою до нього табличкою 7.17 «особа з інвалідністю» водій автомобіля без відповідних знаків на ньому, які дозволяють зупинку на вказаному місці, припаркувала свій транспортний засіб HYUNDAI, д.н.з. НОМЕР_1 . Підійшовши до автомобіля, поліцейський звернувся до водійки та пояснив, що паркувати транспортний засіб у даному місці не можна без відповідних документів про інвалідність водія або пасажирів. Водійка транспортного засобу ОСОБА_1 повідомила, що відсутні такі документи. Дане правопорушення було роз`яснено позивачці, роз`яснено права та обов`язки і складена постанова за ч. 6 ст. 122 КУпАП та вручено під особистий підпис позивачці. Увесь час спілкування поліцейських з позивачкою було зафіксовано на відеозапис. Позивачкою не доведено, що вона перевозила в автомобілі свого чоловіка, який є собою з інвалідністю. При перегляді відеозапису не встановлено, що чоловік позивачки повертався до транспортного засобу. Під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивачку поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, а тому оскаржувана постанова є законною. Також представниця відповідача вказала, що заявлений представницею позивачки розмір судових витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн є необґрунтованим та завищеним, документально не підтвердженим. Даний спір не потребує глибокого правового аналізу й дослідження, а тому і значних часових витрат, щодо його вирішення існує стала судова практика. Тому представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Представниця позивачки у судовому засіданні заявлений позов підтримала пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити вимоги. Також представниця позивачки звернула увагу на те, що в постанові неправильно зазначено по батькові її довірительки, тому остання не зможе сплатити штраф. Постанову позивачка підписувала.
Представниця відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав указаних у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні заявлених вимог. Також представниця відповідача вказала, що помилка написання по батькові позивачки у постанові не є перешкодою для сплати штрафу. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши, докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи із таких підстав.
Судом установлено, що 22.03.2026  поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області Колєсніченком Романом Олександровичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6884989, якою на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. За змістом указаної постанови ОСОБА_4 22.03.2026 о 13 год. 22 хв. у м. Тростянець по вул. Благовіщенській, 34, керуючи транспортним засобом HYUNDAI IX 35, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.38 з додатковою до нього табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю», на якому дозволено лише зупинку індивідуальних транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю або особи, які перевозять осіб з інвалідністю, при цьому не мала при собі документів, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів, чим порушила вимоги п. 8.4.ґ Правил дорожнього рухута скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122КУпАП (а.с. 7, 35).
З дослідженого у судовому засіданні відеозапису, доданого представницею відповідача до відзиву, вбачається, що 22.03.2026 о 13 год. 18 хв. у м. Тростянець по вул. Благовіщенській, 34, поліцейським було виявлено транспортний засіб HYUNDAI, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала позивачка ОСОБА_1 . Вказаний транспортний засіб стояв на місці, що позначене дорожнім знаком 5.42.1 «Місце для стоянки», з додатковою до нього табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», а також відповідною дорожньою розміткою, що позначає місця для паркування індивідуального транспорту осіб з інвалідністю та транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю. Підійшовши до автомобіля, поліцейський звернувся до позивачки та пояснив, що паркувати транспортний засіб у даному місці не можна без відповідних документів про інвалідність водія або пасажирів. Позивачка повідомила, що такі документи у неї відсутні, наявні відповідні документи в її чоловіка, однак на даний час її чоловіка немає. За вчинення правопорушення позивачка просила винести їй попередження, однак поліцейський роз`яснив, що в даному випадку неможливо застосувати попередження, яке не передбачено ч. 6 ст. 122 КУпАП. В подальшому поліцейським було роз`яснено позивачці її права та винесена оскаржувана постанова, копія якої була вручена позивачці під підпис. Після отримання постанови позивачка виїхала з місця стоянки призначеного для осіб з інвалідністю. 
Зважаючи на установлені судом обставини, а також доводи представниці позивачки про те, що саме відносно її довірительки було винесено оскаржувану постанову, тому суд вважає, що поліцейським було допущено описку при зазначенні по батькові позивачки в оскаржуваній постанові. 
Також представницею відповідача на підтвердження правомірності спірної постанови до суду було надано письмові пояснення поліцейського Колєсніченка Р.О.
Вказане пояснення суд не приймає як допустимий доказ, оскільки фактично такі пояснення є показаннями свідка та мають надаватися у судовому засіданні під час допиту. Крім того, в неупередженості даного свідка наявні сумніви, оскільки ним була винесена оскаржувана постанова.
Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені відповідачем як суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення - постанови про накладення адміністративного стягнення від 22.03.2026 серії ЕНА № 6884989, на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд враховує таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (пункт 11 частина 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»).
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 8.1, 8.2 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
Відповідно до п. 8.4.ґ Правил дорожнього руху інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Згідно п. 5.42.1 розділу 33 Правил дорожнього руху, інформаційно-вказівний дорожній знак «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.
Відповідно до п. 7.17 розділу 33 Правил дорожнього руху, табличка до дорожнього знаку «Особи з інвалідністю» Застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.
Згідно п. 30.3.ґ Правил дорожнього руху, на відповідних транспортних засобах установлюються розпізнавальні знаки, зокрема: «Водій з інвалідністю» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.
Відповідно до п. 15.1 Правил дорожнього руху, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Згідно п. 1.35 розділу 34 Правил дорожнього руху, дорожня розмітка позначає місця для паркування індивідуального транспорту осіб з інвалідністю та транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.
За порушення правил зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» передбачена адміністративна відповідальність частиною 6 ст. 122 КУпАП. 
Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду. Пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). 
Згідно ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.
Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 134 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.
Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком з додатковою табличкою 7.17, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП.
Враховуючи установлені судом обставини, суд вважає, що позивачка дійсно вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП, оскільки здійснила зупинку транспортного засобу на місці де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Описки допущені поліцейським при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення, а саме, щодо зазначення по батькові позивачки, а також зазначення номера дорожнього знаку «Місце для стоянки», не є істотним порушенням, яке б могло бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Доводи представниці позивачки про те, що її довірителька пояснювала поліцейським, що вона перевозила чоловіка, який має групу інвалідності, суперечать матеріалам відеозаписів та є намаганням видати бажане за дійсне.
Зокрема на досліджених у судовому засіданні відеозаписах зафіксовано спілкування поліцейського із позивачкою під час якого поліцейський запитував причину зупинки та роз`яснював позивачці, що якщо б вона везла чоловіка, який є особою з інвалідністю, то до неї не було б претензій. На такі аргументи поліцейського позивачка пояснила, що чоловіка зараз тут немає, попросила вибачення за порушення та просила винести їй попередження. 
З цих підстав суд не приймає як належний доказ, наданий стороною позивача на спростування правомірності оскаржуваної постанови, довідку до акта огляду МСЕК видану на ім`я ОСОБА_3 . 
Щодо доводів представниці позивачки про те, що її довірительці не надано часу для подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, суд зазначає, що на досліджених у судовому засіданні відеозаписах не зафіксовано жодних клопотань позивачки про надання їй часу для подання поліцейському документів чи доказів. Відтак суд не вбачає в діях поліцейського відповідних порушень прав позивачки.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, а стягнення накладено у межах санкції ч. 6 ст. 122 КУпАП.
Відтак, вимоги позивачки не підлягають задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 8-10, 134, 139, 242, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Пирогової Оксани Трохимівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони: 
позивачка -ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач – Головне управління Національної поліції в Сумській області, адреса місцезнаходження: вул. Герасима Кондратьєва, буд. 23, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 40108777.

Суддя О. О. Огієнко