Справа № 169/720/22
Провадження № 2/169/23/26

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року       селище Турійськ 

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого Тітівалова Р. К.,
з участю:
секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,
представника позивачки ОСОБА_1 ,
позивачки ОСОБА_2 ,
представниці відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про поділ майна подружжя, 

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Позов мотивувала тим, що вона з 26 січня 2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони придбали чотири транспортні засоби: AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, AUDI A6, номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 , 1996 року випуску, та причіп ПАВАМ 112513С, номерний знак НОМЕР_4 , 2020 року випуску. Відповідно до висновку про ринкову вартість колісних транспортних засобів від 04 листопада 2022 року загальна вартість чотирьох транспортних засобів становить 384 412 гривень. Вказуючи, що ці транспортні засоби належать їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, просила поділити спільне майно, виділивши їй у власність автомобіль AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, вартістю 116 220 гривень, у власність відповідачу – три інші транспортні засоби, і стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 75 986 гривень (384 412 грн/2 - 116 220 грн = 75 986 грн).
Відповідач ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву, яку мотивував тим, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 15 вересня 2022 року розірваний, сторони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, варістю 116 220 гривень. Інші три транспортні засоби ОСОБА_4 вважав особистою приватною власністю, посилаючись на те, що автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 , 1996 року випуску, він придбав до укладення шлюбу з позивачкою на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2017 року, а транспортні засоби: AUDI A6, номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, та причіп ПАВАМ, 112513С, номерний знак НОМЕР_4 , 2020 року випуску, придбані за кошти його батька ОСОБА_7 . Крім того, відповідач вказував, що за час шлюбу був зроблений капітальний ремонт у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_2 , її матері ОСОБА_5 та сестрі ОСОБА_6 . Загальна вартість ремонту квартири та придбаних меблів становить 516 297 гривень. Вказуючи, що спільною сумісною власністю подружжя є автомобіль AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, вартістю 116 220 гривень, та кошти, що витрачені на ремонт квартири та придбання меблів у розмірі 516 297 гривень, просив в порядку поділу майна подружжя виділити йому у власність автомобіль AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, вартістю 116 220 гривень, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію в розмірі 200 038 гривень (516 297 грн/2 – 116 220 грн/2 = 200038 грн); транспортні засоби: AUDI A6, номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 , 1996 року випуску, та причіп ПАВАМ 112513С, номерний знак НОМЕР_4 , 2020 року випуску, просив визнати його особистою приватною власністю (а. с. 50-56 т. 1).
Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 20 січня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та об`єднано їх в одне провадження (а. с. 113 т. 1). 
Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залучені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом до участі в цій цивільній справі (а. с. 137 т. 1).
У поданих 10 березня 2023 року до суду письмових поясненнях щодо позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали, що вони разом із ОСОБА_2 є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та свою згоду на виконання ОСОБА_4 будь-яких ремонтних робіт у цій квартирі не надавали. Також вказали, що вони дійсно проводили ремонт у належній їм квартирі у 2018-2019 роках, проте ОСОБА_4 не має до цього жодного відношення (а. с. 141-142 т. 1). 
Ухвалою суду від 10 травня 2024 року призначена судова будівельно-технічна експертиза, а провадження у справі зупинене на час проведення експертизи (а. с. 113-114 т. 2).
На підставі ухвали суду від 18 березня 2025 року провадження у справі поновлене (а. с. 132 т. 2).
Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року постановлено матеріали справи надіслати судовому експерту для виконання судової будівельно-технічної експертизи, а провадження у справі зупинене на час проведення експертизи (а. с. 146 т. 2).
17 березня 2026 року до суду надійшли матеріали справи із висновком експерта (а. с. 149-161 т. 2), у зв`язку з чим ухвалою суду від 25 березня 2026 року провадження в справі поновлене та призначено її до розгляду ( а. с. 184 т. 2).
У судовому засіданні позивачка та її представник первісний позов підтримали із викладених у ньому підстав, просили задовольнити.
Зустрічний позов позивачка визнала частково, пояснила, що вікна, меблі на кухні, варильну поверхню, витяжку, холодильник, духову шафу та пральну машину вони з відповідачем придбали за спільні кошти і це майно їм належить на праві спільної сумісної власності. 
Щодо проведеного ремонту у квартирі, то позивачка вказувала, що вона проводила його зі своїми батьками, а відповідач ОСОБА_4 до цього жодного відношення не має.
Відповідач та його представниця у судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні та задовольнити зустрічний позов.
Треті особи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 60 СК України, частина третя статті 368 ЦК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-71 СК України та статтею 372 ЦК України.
За змістом положень статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Аналогічні положення щодо способу, порядку поділу майна подружжя та розміру їхніх часток передбачені і статтями 69-71 СК України.
За змістом наведених норм матеріального права при вирішенні питання про визнання майна подружжя їхньою спільною сумісною власністю з`ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна та у разі доведеності такого статусу майна його поділ може здійснюватися як шляхом визначення часток кожного з подружжя у спільному майні, внаслідок чого спільна сумісна власність припиняється в силу закону і виникає спільна часткова, так і шляхом виділу в натурі кожному з подружжя його частки зі спільного майна чи майна зі стягненням відповідної грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності.
Суд встановив, що з 26 січня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 15 вересня 2022 року розірваний (а.с. 14, 60-61 т. 1).
04 листопада 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу – автомобіля Volkswagen Passat, 1996 року випуску (а.с. 68-69 т. 1).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 автомобіль Volkswagen Passat, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_4 11 листопада 2021 року (а. с. 64 т. 1). 
30 вересня 2020 року між ОСОБА_4 та підприємством-виробником ТОВ НВП «ПАВАМ» складений Акт приймання-передачі транспортного засобу – причепа ПАВАМ, 112513С ПР-Бортовий-В, 2020 року випуску (а. с. 66 т. 1). 
Реєстрація права власності на зазначений транспортний засіб проведена 28 жовтня 2020 року за відповідачем ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а. с. 64 т. 1). 
06 травня 2022 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 укладений договір купівлі-продажу механічного транспортного засобу – автомобіля AUDI А6, 2003 року випуску, що зареєстрований за відповідачем ОСОБА_4 02 червня 2022 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 (а. с. 65, 73-74 т. 1).
Крім того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 за позивачкою ОСОБА_2 29 червня 2022 року зареєстроване право власності на автомобіль AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску (а. с. 24 т. 1). 
Відповідно до висновку про ринкову вартість колісних транспортних засобів від 04 листопада 2022 року загальна вартість чотирьох транспортних засобів становить 384 412 гривень, а саме: вартість автомобіля AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, становить 116 220 гривень, автомобіля AUDI A6, номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, – 161 295 гривень, автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 , 1996 року випуску, – 90 084 гривень, причепа ПАВАМ 112513С, 2020 року випуску, – 16 813 гривень (а. с. 16-37 т. 1). 
У судовому засіданні 25 жовтня 2023 року представниця відповідача заперечувала проти оцінки автомобіля AUDI A4, вказуючи, що вона не відповідає дійсності у зв`язку з тим, що станом на день проведення оцінки 03 листопада 2022 року цей автомобіль фактично знаходився у відповідача ОСОБА_4 , а позивачка не мала доступу до вказаного автомобіля і наявні в звіті про оцінку фотографії не належать транспортному засобу AUDI A4, що є предметом позову. 
Проте, ні відповідач, ні його представниця під час судового розгляду цієї справи не надали суду іншої оцінки зазначеного транспортного засобу.
Згідно з висновком № 300/2-ТЗ вартість автомобіля AUDI A6, номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, станом на 26 жовтня 2022 року складає 134 096 гривень (а. с. 63 т. 1).
Звертаючись із цим позовом до суду, позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що чотири вищевказані транспортні засоби належать сторонам на праві спільної сумісної власності. 
Відповідач ОСОБА_4 у зустрічній позовній заяві вказував, що сторони за спільні кошти подружжя придбали лише автомобіль AUDI A4, 2000 року випуску. Інші три транспортні засоби відповідач вважав своєю особистою приватною власністю, посилаючись на те, що автомобіль Volkswagen Passat, 1996 року випуску, він придбав до укладення шлюбу з позивачкою на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2017 року, а транспортні засоби: AUDI A6, 2003 року випуску, та причіп ПАВАМ, 112513С, 2020 року випуску, придбані за кошти його батька ОСОБА_7 .
У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя – особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.
Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
У статті 60 СК України зазначені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.
Крім того, тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю. 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15.
Встановлено, що 04 листопада 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу – автомобіля Volkswagen Passat, 1996 року випуску (а. с. 68-69 т. 1).
Згідно з параграфом 4 вказаного договору, що перекладений з польської мови, продавець – ОСОБА_11 , передає покупцеві – ОСОБА_12 , право власності на транспортний засіб за суму, визначену цим договором, отримання якої підтверджує покупець. Покупець також підтверджує отримання вищевказаного транспортного засобу. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 автомобіль Volkswagen Passat, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_4 11 листопада 2021 року (а. с. 64 т. 1). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №911/1278/20 виклала правову позицію щодо переходу права власності на рухоме майно за договором, відповідно до якої «як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу» (пункт 7.13 вказаної постанови).
Враховуючи вищевикладене, те, що передання транспортного засобу – автомобіля Volkswagen Passat, 1996 року випуску, як і сплата коштів за нього, відбулася з укладенням договору купівлі-продажу транспортного засобу 04 листопада 2017 року, та саме з цієї дати відповідач ОСОБА_4 набув право власності на вказаний автомобіль, тобто до укладення шлюбу з позивачкою, то суд дійшов висновку про те, що автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1996 року випуску, вартістю 90 084 гривень, яку відповідач не оспорював, слід визнати його особистою приватною власністю на піставі пункту 1 частини першої статті 57 СК України, а в первісному позові ОСОБА_2 в частині стягнення грошової компенсації за половину вартості цього автомобіля – відмовити. 
Також, відповідач ОСОБА_4 у зустрічній позовній заяві просив визнати його особистою приватною власністю автомобіль AUDI A6, номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, та причіп ПАВАМ, 112513С, номерний знак НОМЕР_4 , 2020 року випуску, посилаючись на те, що ці транспортні засоби придбані за кошти його батька ОСОБА_7 .
Водночас належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірні транспортні засоби є особистою власністю відповідача, останній не надав.
Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що кошти на придбання автомобіля AUDI A6, 2003 року випуску, та причепа ПАВАМ, 112513С, 2020 року випуску, його батьком ОСОБА_7 були зняті з його особистих рахунків, що підтверджується виписками з банківських карток ОСОБА_7 , суд не бере до уваги, оскільки зміст договору купівлі-продажу механічного транспортного засобу – автомобіля AUDI А6, 2003 року випуску, що укладений 06 травня 2022 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , та Акту приймання-передачі транспортного засобу – причепа ПАВАМ, 112513С ПР-Бортовий-В, 2020 року випуску, що складений 30 вересня 2020 року між ОСОБА_4 та підприємством-виробником ТОВ НВП «ПАВАМ», не містять відомостей про те, що покупцем є ОСОБА_7 (батько відповідача). 
Жодних доказів передання відповідачу коштів його батьком ОСОБА_7 , які він знімав у банкоматі (а. с. 79-82 т. 1), на придбання спірних транспортних засобів (договору дарування коштів, позики тощо) відповідач суду не надав.
Враховуючи вищевикладене, те, що презумпцію спільності права власності подружжя на автомобіль AUDI A6, 2003 року випуску, та причіп ПАВАМ, 112513С, 2020 року випуску, яке набуте сторонами в період шлюбу, відповідач ОСОБА_4 не спростував, то суд дійшов висновку, що вказані транспортні засоби є спільною сумісною власністю сторін та підлягають поділу як майно подружжя, як і автомобіль AUDI A4, 2000 року випуску, правовий режим якого, як спільної сумісної власності подружжя, сторони не заперечували. 
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Аналіз наведених вище обставин справи та норм матеріального права дає підстави для висновку, що придбані сторонами за час шлюбу спірні транспортні засоби: автомобіль AUDI A6, 2003 року випуску, причіп ПАВАМ, 112513С, 2020 року випуску, та автомобіль AUDI A4, 2000 року випуску, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, правовий режим майна, як спільної сумісної власності подружжя, не залежить від того, на ім`я кого із подружжя воно було придбане чи зареєстроване, у зв`язку з чим суд вважає, що в розглядуваному випадку наявні правові підстави для поділу зазначеного рухомого майна між позивачкою та відповідачем.
Звертаючись із позовом до суду, позивачка ОСОБА_2 просила виділити їй у власність автомобіль AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, варістю 116 220 гривень, і стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію як половину вартості інших транспортних засобів. 
Відповідач ОСОБА_4 у зустрічній позовній заяві просив виділити йому у власність автомобіль AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, погодившись із його вартістю.
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в спільному майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Враховуючи зазначені норми права, відсутність спору між сторонами щодо залишення у власності відповідача автомобіля AUDI A6, 2003 року випуску, та причепу ПАВАМ, 112513С, 2020 року випуску, які на нього зареєстровані та фактично перебувають у його користуванні, факт згоди ОСОБА_2 на одержання грошової компенсації, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за відповідачем права власності на зазначені транспортні засоби та стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації вартості її частки у праві спільної сумісної власності на ці два транспортні засоби, яка на підставі частини третьої статті 372 ЦК України у зв`язку з поділом майна припиняється.
Визначаючи розмір грошової компенсації, суд виходить з вартості автомобіля AUDI A6, 2003 року випуску, в розмірі 134 096 гривень, що визначена у висновку про вартість №300/2-ТЗ від 26 жовтня 2022 року, наданому відповідачем, оскільки такий висновок зроблений за результатом безпосереднього огляду і обстеження спірного транспортного засобу (у судовому засіданні сторони визнали, що вказаний автомобіль після розірвання шлюбу фактично знаходився у відповідача ОСОБА_4 ), тоді як висновком про ринкову вартість КТЗ, що наданий позивачкою, визначено ринкову вартість подібного за своїми характеристиками транспортного засобу (а. с. 17, 63 т. 1).
Відповідно до висновку про ринкову вартість колісних транспортних засобів від 04 листопада 2022 року, що наданий позивачкою, вартість причепа ПАВАМ 112513С, 2020 року випуску, становить 16 813 гривень, та відповідачем не оспорюється (а. с. 16-37). 
Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути грошову компенсацію замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби AUDI A6, 2003 року випуску, та причіп ПАВАМ 112513С, 2020 року випуску, в розмірі 75 454.50 гривень ((134 096 грн + 16 813 грн) / 2 = 75 454.50 грн). 
Враховуючи, що за час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність три транспортні засоби, два з яких виділені у власність відповідачу, то виходячи із характеру спірних правовідносин, наміру сторін розподілити усе спільне майно, відсутності домовленості сторін про спосіб поділу автомобіля AUDI A4, 2000 року випуску, який зареєстрований за позивачкою, суд вважає за можливе вказаний транспортний засіб передати у власність позивачці зі стягненням з неї на користь відповідача грошової компенсації вартості його частки у праві спільної сумісної власності на зазначений автомобіль в розмірі 58 110 гривень (116 220 грн / 2 = 58 110 грн).
Окрім того, відповідач ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом) вказував, що за час шлюбу він з позивачкою зробив капітальний ремонт у квартирі, що розташована по АДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_2 , її матері ОСОБА_5 та сестрі ОСОБА_6 . 
Також, за спільні подружні кошти сторони придбали меблі та побутову техніку.
Загальна вартість ремонту квартири та куплених меблів, побутової техніки становить 516 297 гривень, які ОСОБА_4 вважав спільною сумісною власністю та просив стягнути на його користь грошову компенсацію у виді 1/2 частки цієї вартості. 
Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні 08 квітня 2024 року зустрічний позов визнала частково, вказуючи, що сторони за спільні кошти подружжя в період шлюбу придбали вікна, меблі на кухню, холодильник, варильну поверхню, духову шафу, витяжку і пральну машину. 
Щодо ремонту квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності їй, її матері ОСОБА_5 та сестрі ОСОБА_6 , то ОСОБА_2 вказувала, що ремонт у цій квартирі у 2018-2019 роках проводили саме її власники, а ОСОБА_4 не має до цього жодного відношення, та згоди ОСОБА_4 виконувати будь-які ремонтні роботи у цій квартирі вони, як власники, не надавали. 
Такі ж пояснення щодо ремонту квартири надали треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом, які є співвласниками квартири, – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
З матеріалів справи видно, що сторони під час шлюбу придбали вікна (тип Aluplast ideal 5 system), загальною площею 4.10 кв. м, вартістю 10 193.06 гривень, сітки, підвіконники, відливи – 1459 гривень (а. с. 86 т. 1), кухонні меблі – 36000 гривень, шафу-купе (забудова сіра) – 7800 гривень (а. с. 89, 162 т. 1), холодильник Whirpool W5911EW – 11699 гривень (а. с. 93, 171 т. 1), поверхню варильну Ventolux VI 64TC – 5999 гривень (а. с. 93, 172 т. 1), духову шафу Gorenje BO 72 E10 – 6720 гривень (а. с. 95, 174 т. 1), витяжку Ventolux Vienna – 3799 гривень (а. с. 93, 173 т. 1) і пральну машину Electrolux EW6S326SUI – 8779 гривень (а. с. 95, 174 т. 1). 
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 вказувала, що згідна компенсувати половину вартості зазначеного майна та залишити його в своєму володінні.
Зазначений обсяг та вартість рухомого майна (всього майна на суму 92 448.06 гривень) визнала ОСОБА_2 , що відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, а, відтак, воно підлягає поділу. При поділі вказаного майна суд враховує місце знаходження цього майна та відсутність спору сторін щодо залишення його позивачці ОСОБА_2 зі стягненням з неї на користь відповідача грошової компенсації вартості його частки у праві спільної сумісної власності на зазначене майно в розмірі 46 224.03 гривень (92 448.06 грн / 2 = 46 224.03 грн).
Таким чином, враховуючи те, що з позивачки ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь відповідача ОСОБА_4 104 334.03 гривень (58 110 гривень як половина вартості автомобіля – AUDI A4, 2000 року випуску, + 46 224.03 гривень як половина вартості вищезазначених вікон, меблів та побутової техніки), а з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_2 75 454.50 гривень замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби AUDI A6, 2003 року випуску, та причіп ПАВАМ 112513С, 2020 року випуску, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 слід стягнути різницю грошової компенсації у розмірі 28 879.53 гривень (104 334.03 грн – 75 454.50 грн = 28 879.53 грн). 
Суд вважає, що такий спосіб поділу вказаних об`єктів спільної сумісної власності сторін у справі відповідатиме принципам справедливості і розумності та вимогам частини другої статті 71 СК України, якою передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 не довів належними та допустимими доказами, що інше, зазначене у зустрічному позові майно, придбане подружжям під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а отже, відсутні правові підстави для стягнення на його користь грошової компенсації частки у такому майні.
Так, щодо стягнення компенсації 1/2 частки вартості будівельних матеріалів, дверей, котла, регулятора, сантехніки, які, як вказував ОСОБА_4 були використані на ремонт квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , то специфікації та видаткові накладні, які містяться в матеріалах справи та додані ОСОБА_4 до зустрічного позову (а. с. 83, 86, 87, 91, 96, 101 т. 1), не містять достовірних відомостей про те, що покупцями будівельних матеріалів є позивачка або відповідач у цій справі.
Водночас згідно з поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є співвласниками цієї квартири, вони самі проводили ремонт у належній їм квартирі у 2018-2019 роках (на підтвердження купівлі будівельних матеріалів, сантехніки, котла тощо представник позивачки надав лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» а. с. 234-235 т. 1) і відповідач ОСОБА_4 не має до цього жодного відношення, згоди ОСОБА_4 виконувати будь-які ремонтні роботи у цій квартирі вони не надавали.
З наданих представницею позивача за зустрічним позовом документів (специфікацій, скріншотів та інших) неможливо встановити належність зазначених у них будівельних матеріалів та інших предметів до спільного майна сторін, як подружжя, а також де і коли вони були використані.
Показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про купівлю певного майна ОСОБА_4 за подружні кошти та виконання певних робіт у належній ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартирі і оплату цих робіт не дають підстав для визнання такого майна та витрат спільною сумісною власністю сторін як подружжя та їхнього поділу в судовому порядку.
Крім того, слід звернути увагу на те, що ремонтні роботи у квартирі є невід`ємною частиною квартири та не можуть бути окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим розподілу не підлягають. 
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 травня 2020 року у справі №243/5477/15, від 26 березня 2020 року у справі №751/11106/14. 
За змістом частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна має відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.
Істотність збільшення вартості полягає в тому, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто, значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове не дає підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Вирішальне значення має не сам факт збільшення вартості у період шлюбу, а правова природа, причини та способи збільшення такої вартості.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого з подружжя (не власника) у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України це не є підставою для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 (провадження № 61-8136св22).
Жодних доказів на підтвердження істотності збільшення вартості квартири внаслідок виконання ремонтних робіт спільними трудовими та грошовими затратами сторін, як подружжя, відповідач ОСОБА_4 суду не надав.
Окрім того, ухвалою суду від 10 травня 2024 року за клопотанням представниці відповідача ОСОБА_4 – адвоката Талашко І. М., була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були постанвлені питання щодо виду та вартості фактично виконаних ремонтно-будівельних робіт з ремонту (капітального ремонту), проведеного у період з 26 січня 2018 року до червня 2022 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 113-114 т. 2).
Відповідно до висновку експерта № 02/09 від 28 лютого 2026 року (а. с. 150-160 т. 2) встановити факт виконання або невиконання ремонтно-будівельних робіт у квартирі за вказаною вище адресою у період з 26 січня 2018 року до червня 2022 року не виявилося можливим у зв`язку з неможливістю проведення огляду квартири та відсутністю фактичних даних, які могли б бути отримані в результаті безпосереднього обстеження квартири.
Експерт дійшов висновку, що за відсутності проектно-кошторисної та виконавчої документації щодо проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі вартість зазначених робіт на підставі наявних в матеріалах справи документів становить 108120 гривень (без вартості виробів, матеріалів та конструкцій. 
При цьому, експерт зазначив, що наявні в матеріалах справи відомості щодо кількості та вартості виробів, матеріалів та конструкцій, надані сторонами у справі, є взаємно неузгодженими.
З огляду на вказане вище, суд не бере до уваги вказаний висновок експерта, оскільки він ґрунтується на припущеннях та не свідчить про істотне збільшення вартості квартири внаслідок виконання ремонтних робіт спільними трудовими та грошовими затратами сторін як подружжя.
Таким чином, підстави для поділу вартості будівельних матеріалів та робіт, на які посилався ОСОБА_4 в зустрічному позові, відсутні і в задоволенні таких вимог слід відмовити. 
За таких обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, а також враховуючи, що сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі набуто транспортні засоби: автомобіль AUDI A6, 2003 року випуску, причіп ПАВАМ, 112513С, 2020 року випуску, та автомобіль AUDI A4, 2000 року випуску, а також вікна, меблі та побутову техніку, загальною вартістю 92 448.06 гривень, то суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позовів про поділ цього майна. 
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка за подання первісного позову, ціна якого становить 192206 гривень, сплатила судовий збір у розмірі 1923 гривні (а. с. 1 т. 1).
Відповідач за подання зустрічного позову, ціна якого становить 557251 гривень, сплатив 5572.51 гривень (а. с. 110 т. 1).
З огляду на те, що обидва позови у цій справі задоволені частково (первісний на 99.72%, зустрічний на 61.97%), то пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 1916 гривень 68 копійок (1922.06 грн * 99.72% = 1916.68 грн), а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 – 3453 гривні 28 копійок (5572.51 грн * 61.97% = 3453.28 грн).
Відповідно до положень частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи, що на ОСОБА_2 покладено більшу суму судових витрат, то в контексті положень частини десятої статті 141 ЦПК України з неї слід стягнути різницю судових витрат в користь ОСОБА_4 у розмірі 1536 гривень 60 копійок (3453.28 грн – 1916.68 грн = 1536.60 грн).
Розподіл витрат сторін на професійну правничу допомогу буде здійснений відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України, про що представники сторін заявили до закінчення судових дебатів.
На підставі викладеного, статей 60, 69-72 Сімейного кодексу України, статей 368, 372 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 137, 141, 263, 264, 265, 268, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Поділити майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності:
- виділити у власність ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на транспортний засіб AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску, вартістю 116 220 (сто шістнадцять тисяч двісті двадцять) гривень;
- виділити у власність ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на вікна (тип Aluplast ideal 5 system), загальною площею 4.10 кв. м, вартістю 10 193 (десять тисяч сто дев`яносто три) гривні 06 (шість) копійок, сітки, підвіконники, відливи – 1459 (одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень кухонні меблі – 36000 (тридцять шість тисяч) гривень, шафу-купе (забудова сіра) – 7800 (сім тисяч вісімсот) гривень, холодильник Whirpool W5911EW – 11699 (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень, поверхню варильну Ventolux VI 64TC – 5999 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, духову шафу Gorenje BO 72 E10 – 6720 (шість тисяч сімсот двадцять) гривень, витяжку Ventolux Vienna – 3799 (три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) гривень, пральну машину Electrolux EW6S326SUI – 8779 (вісім тисяч сімсот сімдесят дев`ять) гривень; 
- виділити у власність ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на транспортний засіб AUDI A6, номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, вартістю 134 096 (сто тридцять чотири тисячі дев`яносто шість) гривень, та причіп ПАВАМ 112513С, номерний знак НОМЕР_4 , 2020 року випуску, вартістю 16 813 (шістнадцять тисяч вісімсот тринадцять) гривень.
Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на транспортний засіб Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 , 1996 року випуску. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю грошової компенсації замість 1/2 (однієї другої) частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 28 879 (двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки.
У решті вимог первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 різницю судових витрат у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 .
Представник позивачки: ОСОБА_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 
Представниця відповідача: ОСОБА_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Третя особа: ОСОБА_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 .
Третя особа: ОСОБА_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Головуючий 

Повне рішення складене 28 квітня 2026 року.