Дата документу 11.06.2026	Справа № 755/13347/25	
 	Провадження № 2/554/320/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2026 року м.Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави складі:
Головуючого судді - Материнко М.О.,
за участю секретаря судових засідань - Єфименко І.С.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Красіловського В.С.,
представника третьої особи - служби у справах дітей Полтавської міської ради - Зубченко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвокатаКрасіловського Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради, Служба у справах дітей Боярської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав
ВСТАНОВИВ:
14.07.2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради про позбавлення батьківських прав направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 22.09.2025 року позовну заяву адвоката Красіловського Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без руху.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 02.10.2025 року відкрито провадження у справі за позовом адвоката Красіловського Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 19.11.2025 року залучити до участі у даній справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - Службу у справах дітей Боярської міської ради (м. Боярка, вул. Грушевського, 39, код ЄДРПОУ 44277521) та Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради (м. Полтава, вул. Івана Мазепи, 30).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.01.2026 року зобов`язати Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради надати акт обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до наступного підготовчого засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.02.2026 року зобов`язати орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 01.04.2026 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про призначення у справі судово-психологічної експертизи залишити без задоволення.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 20.05.2026 року замінити третю особу - Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради на Службу у справах дітей Полтавської міської ради (код ЄДРПОУ - 45920809, юридична адреса: 36000, м. Полтава, вул. Капітана В. Кісельова, 5, адреса для листування: м.Полтава, вул.Івана Мазепи, 30).
Закрити підготовче провадження у справі за позовом адвоката Красіловського Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради, Служба у справах дітей Боярської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав.
20.05.2026 року від служби Полтавської міської ради надійшла заява про неможливість надання акту обстеження умов проживання.
26.03.2026 року служба у справах дітей Таращанської міської ради направила висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав. 
Судом встановлено наступне.
В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтава перебуває справа за позовом адвоката Красіловського Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради, Служба у справах дітей Боярської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав.
Між позивачем та відповідачем був укладений шлюб 14 січня 2011 року.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.
Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою. 
Вироком Київського районного суду м.Полтави від 02.02.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного призначеного покарання,якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього вироком суду зобов`язання.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до довідки відділу освіти Таращанського академічного ліцею «Ерудит» Таращанської міської ради Київської області ОСОБА_1 самостійно виховує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
26.03.2026 року служба у справах дітей Таращанської міської ради направила висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав. 
20.05.2026 року від служби Полтавської міської ради надійшла заява про неможливість надання акту обстеження умов проживання.
Відповідно до довідки Міністерства Оборони України від 20.05.2026 року молодший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовй частині НОМЕР_1 з 26.10.2025 року.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтирмала, прохала задовольнити.
Представник позивача адвокат Красіловський В.С. прохав позов зажовольнити.
Представник третьої особи - служба у справах дітей Полтавської міської ради - Зубченко І.О. покладався на розсуд суду.
Представник відділу служби у справах дітей Таращанської міської ради Київської області направив до суду заяву про розгляд без участі.
Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні показали, що батько дитини ОСОБА_2 не займається вихованням дитини.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.
Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
У відповідності з ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною 1 ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення змісту ч. 1 ст. 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24.04.2019 у справі № 300/908/17.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Подібний висновок викладено у постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19.
Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК Україниє усталеною.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку.
Також, доказів того, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склалися, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові про позбавлення батьківських прав відмовити повністю, однак, ураховуючи поведінку відповідача по виконанню своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини.
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо його ухилення від участі у вихованні сина ОСОБА_2 , умисне і свідоме нехтування обов`язками батькаі, суд дійшов висновку про невстановлення правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_2 .
Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 1-5, 10, 76-83, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову адвоката Красіловського Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування в особі відділу Служба у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради, Служба у справах дітей Боярської міської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи,якому повний текст рішення або ухвала суду не були вручені удень його(її)проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду виготовлено 22.06.2026 року.
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа:Орган опіки та піклування в особі Відділу «Служба у справах дітей та сім"ї» Таращанської міської ради, адреса 09501, Київська обл.,Білоцерківський р-н, м. Тараща,вул. Героїв Чорнобиля, буд. 1, ЄДРПОУ 43940137.
Третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради, адреса 08150, Київська обл.,Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Грушевського, 39, ЄДРПОУ 44277521
Третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, адреса 36040, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Івана Мазепи, 30, ЄДРПОУ 45920809.

Суддя Материнко М.О.