РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/1886/26
провадження у справі № 2-а/0285/58/26
05 травня 2026 року  м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді……………...................Літвин О. О.,
секретаря……………………...................Клечковської М. М.,
розглянувши адміністративну справу
за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін
за позовом ОСОБА_1 , поданим його представником адвокатом Куницьким Анатолієм Вікторовичем,
до Головного управління Національної поліції в Житомирській області 
ІІІ особа поліцейський СРПП Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області 
Руденко Нікіта Юрійович 
про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, – 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2026 року позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ББА №645103 від 31.03.2026, винесену поліцейським Руденком Н. Ю., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити. 
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності, однак вона є незаконною та підлягає скасуванню. Посилався на те, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, а сама постанова не містить достатніх даних, які б підтверджували подію правопорушення та його вину. Зазначав, що при винесенні постанови посадовою особою не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано обставини справи, чим порушено вимоги законодавства. Також указував, що обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою від 06.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. 
У відзиві на позовну заяву від 17.04.2026, на який позивачем 22.04.2026 було надано відповідь, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що оскаржувана постанова винесена уповноваженим працівником поліції в межах наданих законом повноважень та у встановленому порядку. Посилався на те, що позивач, керуючи автомобілем у м. Звягель, під час руху виконав маневр із заносом задньої осі транспортного засобу (дрифт), не врахував дорожню обстановку та не забезпечив контроль за транспортним засобом, чим порушив Правила дорожнього руху, за що обґрунтовано був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Також відповідач указував, що вина позивача підтверджується матеріалами справи та відеозаписами, долученими до відзиву. Зазначав, що позивачу було роз`яснено його права, порядок оскарження постанови та сплати штрафу, при цьому будь-яких клопотань чи заперечень під час розгляду справи він не заявляв. Доводи позову вважав безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов такого висновку.
Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Постановою серії ББА №645103 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 31.03.2026 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 
За фабулою постанови, ОСОБА_1 31.03.2026 о 16:35 год на перехресті вулиць Відродження-Ушакова в м. Звягель, керуючи транспортним засобом MERSEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху умисно виконав маневр із заносом задньої осі транспортного засобу (дрифт), не врахував дорожню обстановку та не забезпечив контроль за транспортним засобом, чим порушив вимоги правил маневрування безпеки дорожнього руху.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів (п.1 ст.247 КУпАП України).
Правомірність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог закону, Правил дорожнього руху (далі по тексту ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з п.1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, – тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
У наведеній фабулі оскаржуваної постанови поліцейський послався на порушення правил маневрування, але не зазначив конкретний пункт ПДР, що є істотним недоліком постанови, оскільки диспозиція ч.1 ст.122 КУпАП є бланкетною і потребує посилання на конкретну норму ПДР. Правила маневрування врегульовані розділом 10 ПДР «Початок руху та зміна його напрямку». Саме до маневрування належать: перестроювання, поворот праворуч/ліворуч, розворот, обгін/випередження (частково в інших розділах), зміна смуги руху, інші зміни напрямку руху. Сам по собі термін «дрифт» у ПДР не використовується. Тому для кваліфікації за ч.1 ст.122 КУпАП поліцейський мав чітко вказати, який саме пункт ПДР порушено, у чому конкретно полягало порушення і які докази це підтверджують.
У постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено загальне посилання на порушення правил маневрування та безпеки дорожнього руху, однак не конкретизовано пункт ПДР, вимоги якого порушив позивач, що не дає можливості встановити об`єктивну сторону правопорушення та перевірити правильність кваліфікації дій особи за ч.1 ст.122 КУпАП.
В порушення вимог закону до оскаржуваної постанови не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та такого, який узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», доказу в розумінні ст.251 КУпАП, який підтверджує порушення позивачем ПДР, наявність в його діях складу правопорушення та правомірності прийняття оскаржуваної постанови. З долученого до відзиву відео не вбачається взагалі будь-який рух транспортного засобу позивача, а лише зафіксовано його спілкування з поліцейськими та оформлення адміністративних матеріалів, в тому числі і за ст.130 КУпАП. 
Сама по собі постанова не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на її винесення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини. Обставини, зазначені у постанові, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.
Доказова база повинна випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.
Істотною ознакою презумпції невинуватості є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Це означає також неможливість перекладання ініціативи в дослідженні всіх обставин справи на осіб, притягуваних до відповідальності на стадії розгляду справи, і обов`язковість дослідження всіх обставин справи стороною-ініціатором.
Всі перераховані вище обставини у своїй сукупності дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в постанові час та місці дійсно допустив умисне порушення ПДР, а встановлена невідповідність даних оскаржуваної постанови об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненому адміністративному правопорушенні. 
Відтак, докази, що підтверджують наявність події і складу правопорушення відсутні, а тому суд приходить висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою та підлягає скасуванню. 
Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 665,60 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Керуючись статтями 5, 77, 139, 241-246, 286 КАС України, – 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити. 
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №645103 від 31.03.2026,
винесену поліцейським СРПП Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області Руденко Нікітою Юрійовичем, 
про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, 
а провадження по справі закрити. 
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 665,60 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя О. О. Літвин