ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19267/25	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/660/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства "Акцент Банк" на заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 березня 2026 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.05.2024 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. На підставі анкети-заяви відповідачу видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок утворилася заборгованість в загальному розмірі 66 583,78 грн, з яких: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 41 577,45 грн, заборгованість за процентами 24 056,33 грн, заборгованість за штрафом в розмірі 950,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20 200,00 грн. 
Заочним рішення Підволочиського районного суду від 27.03.2026 року у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості — відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про непогодження сторонами істотних умов кредитного договору, оскільки підписана відповідачем заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком містить відомості про умови кредитування, зокрема процентну ставку у розмірі 40,8 % річних (3,4 % на місяць). Скаржник зазначає, що в сукупності із паспортом споживчого кредиту, довідками про відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту, випискою по рахунку і розрахунком заборгованості ці документи підтверджують укладення кредитного договору, встановлення відповідачу кредитного ліміту, користування ним кредитними коштами та наявність непогашеної заборгованості, а тому висновок суду про відсутність належних доказів надання кредиту є помилковим. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Обставини справи.
30.05.2024 року ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». У заяві підтвердив, що до укладення цієї угоди він ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг «АТ «А-Банк», в повному об`ємі, відповідно до ч.2 ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», з Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Також підтвердив, що дана анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг, умови якого зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Також відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватись ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Також відповідач визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Як вбачається з паперової копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання містить особисті дані та відомості про її підписання власноручним (цифровим) підписом клієнта.
Також 30.05.2024 року відповідачем було підписано в електронній формі (за допомогою УЕП) Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. 
Згідно умов вказаної заяви, ОСОБА_1 просив відкрити йому поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановити кредитний ліміт на наступних умовах: сума кредиту від 1000 до 200000 грн. Ліміт до використання розраховується та встановлюється банком виходячи з внутрішніх процедур банку. Клієнт беззастережно погоджується, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що банк повідомляє клієнта дистанційними каналами обслуговування. Строк кредитування 240 місяців. Пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватись процентна ставка 3,4 % на місяць. При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% у місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості.
До позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена».
Згідно із Паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена» сума/ліміт кредиту складає від 1000 до 200000 грн; строк кредитування 240 місяців з правом автоматичного продовження; мета отримання кредиту - споживчі потреби; спосіб надання кредиту - встановлення кредитного ліміту на платіжну картку; пільгова процентна ставка - 0,000001 %, пільговий період складає до 62 днів; базова ставка складає 3,4 % на місяць (40,8 % на рік); процентна ставка, яка застосовується до зобов`язання щодо повернення кредиту при невиконанні 6,8% у місяць — збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості) тип процентної ставки - фіксована; виходячи з суми кредиту 25000,00 грн загальні витрати за кредитом складають 109120,95 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 134120,95 грн; реальна річна процентна ставка складає 49,34 % річних; порядок повернення кредиту: щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 4 % від заборгованості, не менше суми нарахованих відсотків за користування кредитом та не менше 100 грн, та не може перевищувати повного залишку заборгованості. 
Паспорт споживчого кредиту підписано 30.05.2024 року електронним цифровим підписом позичальника. 
До позовної заяви банк також додав Ліміти по картці (рахунку), довідку за лімітами, довідку за картками, виписку по картці та розрахунок заборгованості.
Відповідно до довідки за картами вбачається, що, ОСОБА_1 , було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано картки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , строком дії до 12 місяця 2031 року.
Відповідно до довідки за лімітами, складеної АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 30.05.2024 року № б/н за період з 30.05.2024 року по 25.07.2025 року встановлено кредитний ліміт, зокрема 30.05.2024 року у розмірі 0,00 гривень, який 25.06.2024 року збільшено до 10000,00 гривень, та який в подальшому залишився незмінним.
Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості, у відповідача станом на 14.07.2025 року виникла заборгованість перед Банком у розмірі 66 583,78 грн, з яких: 41577,45 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 24056,33 грн - заборгованість за відсотками, а також штраф сумі 950,00 грн.
З виписки по картці за період з 30.05.2024 року по 14.07.2025 року вбачається, що відповідач користувався відкритим йому рахунком та регулярно використовував кошти для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувався кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту. 
Крім того, із вказаної виписки видно, що ОСОБА_1 користувався саме виданими йому картами, номер з маскою: № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_4 .
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст. 633 ЦК України), договором приєднання (ст. 634 ЦК України).
Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526ЦК України).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно ч. 1ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч.3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію`передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами погодження сторонами умов кредитування, факту надання відповідачу кредитних коштів та виникнення заявленої до стягнення заборгованості. Суд зазначив, що анкета-заява не містить відомостей про істотні умови кредитного договору, а паспорт споживчого кредиту не є доказом укладення кредитного договору та погодження його умов. Крім того, на думку суду, подані банком документи не дають можливості встановити, на яку саме платіжну картку було встановлено кредитний ліміт, а також не підтверджують належними доказами факт використання відповідачем кредитних коштів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для стягнення заборгованості. 
Однак, з таким висновком суду погодитися неможливо.
По-перше, дійшовши висновку про відсутність належних доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору, суд першої інстанції не врахував, що такі умови були погоджені сторонами у письмовій (електронній) формі шляхом підписання відповідачем не лише анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а й заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 30.05.2024 року. Зазначена заява містить істотні умови кредитування, зокрема строк кредитування, розмір процентної ставки, умови пільгового періоду користування кредитом та порядок користування кредитним лімітом. Крім того, наявний у матеріалах справи паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», підписаний відповідачем електронним підписом, також містить інформацію щодо розміру процентної ставки, строку кредитування, порядку погашення заборгованості та інших істотних умов кредитування. За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність належного погодження умов кредитування є помилковим. 
По-друге, безпідставним є висновок суду про недоведеність факту надання відповідачу кредитних коштів та користування ними. 
Із довідки за картками вбачається, що відповідачу було відкрито рахунок та видано платіжні картки, а відповідно до довідки за лімітами на рахунок встановлено кредитний ліміт. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувався виданими йому платіжними картками, здійснював розрахункові операції, зняття готівки та користувався кредитними коштами. Саме виписка по рахунку є належним та допустимим доказом руху коштів за рахунком і підтверджує факт використання відповідачем кредитних коштів. 
Отже, наявні у справі докази підтверджують факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів.
Тому висновок суду першої інстанції про відсутність доказів надання кредиту не відповідає фактичним обставинам справи. 
Однак, із визначеним банком розміром заборгованості за тілом кредиту погодитися неможливо.
Матеріалами справи підтверджено, що з 25.06.2024 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн, який у подальшому не змінювався. Із виписки по рахунку вбачається, що за період з 30.05.2024 року по 28.07.2024 року відповідач користувався кредитними коштами у межах встановленого ліміту, а станом на 28.07.2024 року заборгованість за кредитним договором становила 9 999,23 грн.
Надалі, у період з 28.07.2024 року по 01.07.2025 року, відповідач платежів на погашення кредитної заборгованості не вносив, водночас банк здійснював нарахування та списання коштів із призначенням платежу «регулярне списання за кредитом розстрочка з виписки», «списання відсотків за використання кредитного ліміту» та «штраф за прострочення за кредитом».
За таких обставин заявлена банком до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41577,45 грн, яка більш ніж у чотири рази перевищує встановлений кредитний ліміт, частково сформована за рахунок включення до неї нарахованих процентів, штрафних санкцій та інших платежів, списаних банком за рахунок кредитних коштів. 
Враховуючи вищевказане, заборгованість за тілом кредиту, яка підтверджена матеріалами справи та відповідає фактично використаним кредитним коштам у межах кредитного ліміту та підлягає стягненню з відповідача в користь позивача становить 9999,23 грн.
Щодо заявлених банком до стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 24056,33 грн слід вказати наступне.
Колегія суддів не погоджується із заявленим розміром заборгованості по відсотках, оскільки він розрахований банком виходячи із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41577,45 грн, тоді як матеріалами справи підтверджено, що фактично використана відповідачем сума кредитних коштів у межах встановленого кредитного ліміту становила 9999,23 грн. 
При цьому заявлена банком заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок включення до неї нарахованих процентів, штрафних санкцій та інших платежів, списаних банком за рахунок кредитних коштів. 
Згідно із заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком у разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується збільшена процентна ставка у розмірі 6,8 % на місяць на суму загальної заборгованості. 
Враховуючи, що станом на 28.07.2024 року заборгованість за тілом кредиту становила 9999,23 грн, а відповідач надалі платежів на її погашення не здійснював, розмір процентів за користування кредитними коштами за період з 28.07.2024 року по 01.07.2025 року становить 7479,42 грн (9 999,23 грн ? 6,8 % ? 11 місяців). 
Таким чином, заявлена банком до стягнення заборгованість за процентами у розмірі 24056,33 грн є необґрунтованою та не відповідає встановленому судом розміру основної заборгованості, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами у розмірі 7479,42 грн, нараховані в межах позовних вимог до 01.07.2025 року. 
Щодо стягнення штрафу за прострочення за кредитом в сумі 950 грн.
Відповідно до частини четверта статті 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Згідно із пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:
- на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);
- на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на викладене та те, що з 24 лютого 2022 року і по даний час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, колегія суддіва вважає, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу штраф у розмірі 950 грн, який стягненню не підлягає, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Позивачем за подання позовної заяви сплачено 2422,40 грн, за подання апеляційної скарги — 3633,60 грн.
Оскільки апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове судове рішення про часткове задоволення позову (позов та скаргу задоволено на 26.25%), тому слід провести новий розподіл судових витрат, яким судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1589,70 грн стягнути з відповідача в користь позивача (2422,40+ 3633,60/100х26.25%).
Щодо заявлених витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 20200 грн. 
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції представником позивача було подано: довіреність на представництво інтересів АТ «Акцент-Банк» адвокатом Ушакевич М.П. в судах усіх ланок від 26.08.2025 року; договір про надання правничої допомоги №22012025 від 08.04.2025 року де АО “Правовий курс” бере зобов`язання по наданню АТ «Акцент-Банк» на довгостроковій основі правничої допомоги, зокрема у місцевих судах де також наведено надану деталізовану правничу допомогу об`єднанням — клієнту, у межах даної справи де розмір наданої допомоги в суді першої інстанції становить 20200 грн.; додаткову угоду № 1 до договору №22012025 від 08.04.2025 року.; форму реєстру боржників, де відображено заборгованість відповідача у даній справі; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №22012025 від 08.04.2025 року де відображено:
вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства, аналіз та оцінка перспективності звернення до суду – 1000 грн.
Перевірка комплектності документів, визначення підсудності справи, розрахунок суми судового збору та надання клієнту реквізитів для його сплати – 500 грн. 
Підготовка та направлення позовної заяви до суду – 7 200 грн. 
Моніторинг справи в суді та написання процесуальних документів по справі за необхідності – 5100 грн. 
Отримання виконавчого листа – 1 000 грн. 
Перевірка судового рішення та виконавчого документа на відповідність обох обов`язкових реквізитів – 400 грн. 
Написання заяви про примусове виконання рішення та здійснення контролю за ходом виконання судового рішення на стадії виконавчого провадження, яке є завершальною стадією судового провадження – 5000 грн. 
Загальна вартість правничої допомоги за актом становить 20200 грн.
Судові витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції підтверджені належними та допустимими доказами, вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України дотримані.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.
У постановах від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям.  Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Дослідивши заяву представника відповідача про розподіл судових витрат, додані до неї документи та вирішуючи, чи є розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 20200 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають складності даної справи. 
Так, зазначені в акті послуги, а саме: «вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства, аналіз та оцінка перспективності звернення до суду», «перевірка комплектності документів, визначення підсудності справи, розрахунок суми судового збору та надання клієнту реквізитів для його сплати», а також «моніторинг справи в суді та написання процесуальних документів по справі за необхідності», за своїм змістом не є самостійними видами правничої допомоги, а становлять складові єдиного комплексу дій, необхідних для підготовки та подання позовної заяви. Такі дії є взаємопов`язаними етапами надання однієї правничої послуги – складання та супроводу позовної заяви, а тому їх окреме виділення та самостійна оплата фактично призводить до подвійного врахування одних і тих самих витрат. 
Крім того, відсутні належні та допустимі докази фактичного надання послуг, пов`язаних з отриманням виконавчого листа, перевіркою виконавчого документа, а також підготовкою заяви про примусове виконання рішення і здійсненням контролю за ходом виконавчого провадження.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат те те, що позовні вимоги задоволено на 26.25%, відшкодуванню відповідачем на користь АТ «Акцент-Банк» підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "АКЦЕНТ БАНК" — задовольнити частково.
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 березня 2026 року скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким позов акціонерного товариства "АКЦЕНТ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.05.2024 року — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства "АКЦЕНТ БАНК" (код ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2024 року у розмірі 17 478,65 грн, яка складається із 9999,23 грн - заборгованості за тілом кредиту та 7479,42 грн - заборгованості за процентами.
В задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства "АКЦЕНТ БАНК" - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства "АКЦЕНТ БАНК" (код ЄДРПОУ 14360080) 1589,70 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, та 3000 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Постанову суду апеляційної інстанції складено 15 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.