ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/2655/25 пров. № А/857/41840/25 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові заяву представниці позивача ОСОБА_1 - Зубченко Ірини Іванівни про ухвалення додаткової постанови у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі – в/ч НОМЕР_2 ), в/ч НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати йому грошового забезпечення за основними займаними посадами з урахуванням всіх видів нарахувань згідно п.2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких інших осіб, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260) та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) за період з 15.03.2024 по 18.12.2024 включно, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за основними займаними посадами з урахуванням всіх видів нарахувань згідно п.2 Порядку №260 та п.2 Постанови №704 за період з 15.03.2024 по 18.12.2024 включно, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди згідно із постановою КМУ №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168) за період з 15.03.2024 по 11.11.2024, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду згідно із Постановою №168 за період з 15.03.2024 по 11.11.2024 в порядку та розмірах встановлених Порядком №260 та Постановою №168, сформувати та видати грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 та абз.8 п.7 постанови КМУ №393 від 17.07.1992, з урахуванням оновлених та виплачених сум грошового забезпечення, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невидачі йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та невиплаті у повному обсязі грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за період з 19.04.2017 по 18.10.2017 та з 28.08.2019 по 18.12.2024, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 видати довідку про вартість недоотриманого речового майна, що належить до видачі за період з 19.04.2017 по 18.10.2017 та з 28.08.2019 по 18.12.2024, відповідно до постанови КМУ №178 від 16.03.2016, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01 січня відповідного року та виплатити на її підставі грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна у повному обсязі, визнати протиправною бездіяльность в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період військової служби з 28.08.2019 по 18.12.2024, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 28.08.2019 по 18.12.2024, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 2016 року по 2021 рік, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 2016 року по 2021 рік, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” №3551-XII від 22.10.1993 за період з 2015 року по 2024 рік та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2024 рік.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 позовні вимоги задоволено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2026 апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_2 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 по справі №300/2655/25 - без змін.
На адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представниці позивача Зубченко І.І. про ухвалення додаткової постанови, в якому вона просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 8000 грн.
Беручи до уваги ту обставину, що справу судом апеляційної інстанції було розглянуто в порядку п.1 ч.1 ст.311 КАС України та враховуючи положення ч.3 ст.252 КАС України, заяву було розглянуто без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та заявлене клопотання в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про необхідність винесення додаткового судового рішення, виходячи з наступних підстав. 
Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Згідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Слід врахувати, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів наголошує на тому, що суд, розглядаючи заяву про розподіл судових витрат, та вирішуючи її по суті, має детально визначити чи підтверджуються вони документально (реально понесені) чи заявлених розмір відповідає визначеним нормам КАС України критеріям та чи є такі витрати співмірними зі складністю справи та здійсненими стороною діями під час розгляду спору, а не автоматично стягувати увесь заявлений стороною до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представниця позивача Зубченко І.І. надала суду договір про надання правової допомоги №66 від 30.10.2024, довідку від 26.05.2026 про оплату грошових коштів адвокату Зубченко І.І. за надання правової допомоги у розмірі 8000 грн, додаткову угоду №1 від 31.12.2024 до договору №66 від 30.10.2024, 
З матеріалів справи видно, що адвокат Зубченко І.І. надала позивачу послуги відповідно до вищевказаного договору про надання правової допомоги вартістю 8000 грн.
При цьому, колегія суддів враховує, що у письмовому відзиві на апеляційну скаргу від 17.12.2025 позивач заявив щодо стягнення з відповідача понесених ним судових витрат щодо професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
Докази понесення таких витрат позивач надав суду протягом 5 днів після ухвалення судом рішення у даній справі.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.02.2020 по справі №280/1765/19.
Колегія суддів враховує, що за вимогами процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц).
Аналізуючи надані представницею позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Розгляд даної справи відбувся в порядку письмового провадження. Правова допомога, яка надана у суді апеляційної інстанції, складається лише з виготовлення відзиву на апеляційну скаргу.
Колегія суддів зазначає, що зміст відзиву на апеляційну скаргу містить покликання на обставини та правове обґрунтування, які були викладені у позовній заяві.
З огляду на зазначені обставини, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 8000 грн є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу.
У свою чергу, враховуючи той факт, що адвокатом було проведено певну роботу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу співмірно до наданих послуг становить 4000 грн.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представниця позивача просить стягнути за рахунок відповідача підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі “Lavents v. Latvia” (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн, а заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення частково.
Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 143, 252, 321, 325, 328 КАС України,

п о с т а н о в и в:

Заяву представниці позивача ОСОБА_1 - Зубченко Ірини Іванівни про ухвалення додаткового судового рішення по справі №300/2655/25 задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, понесені на професійну правничу допомогу.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук