Справа № 587/5274/25
2/950/373/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

18 червня 2026 року м.Лебедин 
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. 
з участю секретаря - Гладкової С.В., відповідачки - ОСОБА_1 , представника відповідачки - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "КРЕДИТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6854946 від 20 листопада 2022 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як первісним кредитором та ОСОБА_1 як позичальником був укладений договір про споживчий кредит № 6854946, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 3000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії та інших платежів, передбачених договором.
Позивач зазначив, що кредитний договір був укладений в електронній формі шляхом використання відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За твердженням позивача, для отримання кредиту відповідачка зареєструвалася в інформаційно-комунікаційній системі первісного кредитора, створила особистий кабінет, надала свої персональні дані, вказала номер мобільного телефону, електронну адресу та банківську платіжну картку, на яку мали бути зараховані кредитні кошти.
Позивач послався на те, що після заповнення відповідачкою заявки на отримання кредиту ТОВ «Мілоан» направило їй в особистий кабінет проєкт кредитного договору, з умовами якого відповідачка ознайомилася та погодилася шляхом введення одноразового ідентифікатора, направленого засобами дистанційного зв`язку. Таким чином, на думку позивача, між первісним кредитором та відповідачкою було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а письмова форма правочину була дотримана відповідно до вимог законодавства про електронну комерцію, електронні документи та споживче кредитування.
Позивач також зазначив, що ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок, зазначений під час оформлення кредиту. Відповідачка, зі свого боку, належним чином зобов`язання за договором не виконала, кредитні кошти, проценти та комісію у строки, визначені договором, не сплатила, унаслідок чого утворилася заборгованість.
27 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 6854946 від 20 листопада 2022 року.
З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6854946 від 20 листопада 2022 року в сумі 12090 грн, а також судові витрати у справі, а саме судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 15 грудня 2025 року цивільну справу № 587/5274/25 за позовом ТОВ ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Лебединського районного суду Сумської області, оскільки відповідно до отриманої судом інформації зареєстроване місце проживання відповідачки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Лебединського районного суду Сумської області.
Після надходження справи до Лебединського районного суду Сумської області її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
16 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідачки ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жалковського В.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Жалковський В.Ю. зазначив, що позов є необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачка не укладала з ТОВ «Мілоан» кредитного договору, не мала наміру вступати у кредитні правовідносини, не здійснювала дій, спрямованих на отримання кредиту, не підписувала електронний договір та не отримувала кредитних коштів.
Представник відповідачки наголошував, що позивач не довів фактичного перерахування відповідачці кредитних коштів у сумі 3000 грн. На його думку, надані позивачем документи, зокрема платіжне доручення, розрахунок заборгованості, виписки з внутрішніх облікових систем та інші документи, складені кредитором, не є належними та достатніми доказами реального руху коштів. Адвокат Жалковський В.Ю. вказував, що платіжне доручення без відмітки банку про виконання підтверджує лише намір кредитодавця перерахувати кошти, але не підтверджує їх фактичне списання з рахунку кредитора та зарахування на рахунок або картку відповідачки.
Окремо представник відповідачки зазначав, що позивач не надав банківської виписки, меморіального ордера, підтвердження платіжної системи або іншого первинного банківського документа, який би містив відомості про фактичне зарахування 3000 грн саме ОСОБА_1 . На переконання сторони відповідачки, без доведення факту надання кредиту не виникає обов`язку щодо повернення коштів, сплати процентів, комісії чи інших платежів.
Адвокат Жалковський В.Ю. також посилався на те, що відповідачка у листопаді 2022 року втратила мобільний телефон, не мала доступу до номера телефону, на який міг бути направлений одноразовий ідентифікатор, і тому не могла отримати SMS-код або інший засіб електронної ідентифікації для підтвердження укладення кредитного договору. У зв`язку з цим представник відповідачки стверджував, що персональні дані ОСОБА_1 могли бути використані третіми особами без її відома та згоди, а сам електронний правочин був укладений не відповідачкою.
Крім того, представник відповідачки зазначав, що на час нібито оформлення кредиту відповідачка перебувала в умовах відсутності електроенергії та доступу до мережі Інтернет, що, на його думку, об`єктивно унеможливлювало вчинення нею будь-яких дій у мережі Інтернет, зокрема входу до особистого кабінету кредитодавця, заповнення заявки, отримання одноразового ідентифікатора та підписання електронного договору.
Представник відповідачки також заперечував проти розміру заявленої до стягнення заборгованості. Він зазначав, що сума 12090 грн є непропорційною до суми кредиту 3000 грн, а нараховані проценти та комісія є надмірними, несправедливими та такими, що не відповідають засадам добросовісності, розумності й справедливості. На думку представника відповідачки, позивач не довів правильність розрахунку заборгованості, не обґрунтував період нарахування процентів та не підтвердив правомірність нарахування платежів поза межами строку користування кредитом.
Окремо адвокат Жалковський В.Ю. посилався на те, що позивач не довів належного повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ ФК «Кредит-Капітал». За позицією сторони відповідачки, відсутність такого повідомлення ставить під сумнів право позивача вимагати від відповідачки виконання зобов`язання. Також представник відповідачки вказував на можливе порушення порядку обробки та передачі персональних даних відповідачки при укладенні договору відступлення права вимоги.
У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 підтримала заперечення свого представника, пояснила, що кредит у ТОВ «Мілоан» не оформлювала, коштів від цієї фінансової установи не отримувала, жодних дій щодо підписання кредитного договору в електронній формі не вчиняла. Відповідачка зазначила, що про наявність заборгованості дізналася лише після отримання документів у справі, а наведені позивачем обставини вважає такими, що не відповідають дійсності. Також вона повідомила, що з приводу втрати телефону, а також того, що хтось невідомий оформив від її імені кредитий договір до поліції вона не зверталась.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що знайомий із відповідачкою ОСОБА_1 та у листопаді 2022 року проживав разом із нею. Свідок ОСОБА_3 також зазначив, що йому не відомо про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» або іншої фінансової установи. За його словами, відповідачка не повідомляла йому про оформлення кредиту, не вчиняла при ньому дій, пов`язаних з отриманням позики, а в побуті не було помітно надходження додаткових грошових коштів. Свідок вказав, що вважає малоймовірним укладення відповідачкою спірного кредитного договору саме 20 листопада 2022 року, оскільки вона, з його слів, не мала доступу до втраченого телефону та не могла самостійно підтвердити укладення договору в електронній формі. Свідок також пояснив, що в зазначений період і до цього часу відповідачка користується мобільним телефоном з номером НОМЕР_1 .
Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте 27 квітня 2026 року подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника позивача.
Заслухавши пояснення відповідачки, її представника, покази свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Вказана конституційна гарантія застосовується у цій справі, оскільки позивач звернувся до суду за захистом майнового права вимоги, яке, на його переконання, порушене невиконанням відповідачкою грошового зобов`язання, а відповідачка реалізувала своє право на заперечення проти позову, участь у судовому засіданні та професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Саме в межах цих засад суд оцінює як докази позивача на підтвердження укладення договору, надання кредиту та переходу права вимоги, так і заперечення відповідачки щодо неукладення договору, неотримання коштів та можливого використання її персональних даних третіми особами.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частини перша та третя статті 12 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Ця норма застосовується судом, оскільки предметом розгляду є саме заявлена позивачем вимога про стягнення конкретної суми заборгованості та судових витрат, а суд не вправі виходити за межі цих вимог.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частина перша статті 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зазначена норма є визначальною для розподілу доказового тягаря у цій справі. Позивач повинен довести факт укладення кредитного договору, факт надання кредиту, розмір заборгованості та набуття права вимоги. Відповідачка, заперечуючи проти позову, повинна довести обставини, на які вона посилається, а саме втрату засобу зв`язку в час укладення договору, відсутність доступу до номера телефону, неотримання кредитних коштів, шахрайське використання її персональних даних або інші обставини, які спростовують вимоги позивача.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 20 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 6854946.
З наданої до матеріалів справи індивідуальної частини договору про споживчий кредит № 6854946 від 20 листопада 2022 року вбачається, що кредитодавцем за договором є ТОВ «Мілоан», а позичальником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . У договорі зазначено персональні дані відповідачки, її контактний номер телефону, електронну адресу, суму кредиту, строк кредитування, розмір процентів, комісії, порядок повернення кредиту та інші умови договору.
Суд оцінює копію договору про споживчий кредит як належний доказ, оскільки вона містить відомості про предмет спору, а саме про підставу виникнення заявленого позивачем грошового зобов`язання. Вказаний доказ є допустимим, оскільки поданий у письмовій формі як копія електронного документа, засвідчена представником позивача. Доказ є достовірним у сукупності з довідкою про ідентифікацію, анкетою-заявою, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, платіжним документом, розрахунком заборгованості, договором відступлення права вимоги та витягом з реєстру боржників.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ця норма застосовується судом, оскільки спірні правовідносини виникли з договору, на підставі якого кредитодавець надав кошти, а позичальник зобов`язався їх повернути та сплатити передбачені договором платежі.
За статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У цій справі зміст кредитного договору підтверджується індивідуальною частиною договору, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, які містять умови щодо суми кредиту, строку, процентів, комісії та порядку повернення.
Частина перша статті 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Для кредитного договору істотними є умови про суму кредиту, строк, порядок надання та повернення коштів, плату за користування кредитом. З наданих позивачем документів вбачається, що такі умови були визначені та погоджені.
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Ця норма застосовується судом, оскільки спірний договір укладений дистанційно в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему первісного кредитора.
За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Саме ця норма регулює спірні матеріальні правовідносини, оскільки позов заявлений про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Недодержання письмової форми кредитного договору тягне його нікчемність. У цій справі суд приходить до висновку, що письмова форма договору дотримана, оскільки договір укладений як електронний документ із застосуванням одноразового ідентифікатора, що прямо допускається законодавством.
Стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі, у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами законодавства про електронні документи та електронний документообіг, а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Ця норма застосовується судом, оскільки відповідачка є фізичною особою-споживачем фінансової послуги, а кредитний договір укладений дистанційно.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор є алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що прийняла пропозицію укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення формуляра заяви або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, якщо сторони домовилися про такий спосіб підписання. Зазначена норма має істотне значення для цієї справи, оскільки відповідачка заперечує факт підписання договору, а позивач доводить його укладення саме шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Судом досліджено довідку ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію до кредитного договору № 6854946 від 20 листопада 2022 року. З її змісту вбачається, що договір укладено з ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора V40411, який був направлений на номер мобільного телефону, зазначений у договорі та анкеті-заяві. У довідці вказано дату і час відправлення одноразового ідентифікатора та номер телефону позичальника.
Суд оцінює довідку про ідентифікацію як належний доказ, оскільки вона підтверджує спосіб укладення електронного договору, зв`язок електронного підпису одноразовим ідентифікатором із конкретним договором, конкретною особою позичальника та конкретним номером телефону. Цей доказ узгоджується з умовами договору, анкетою-заявою, даними про особу відповідачки та платіжним документом про перерахування коштів.
Судом також досліджено анкету-заяву на кредит № 6854946 від 20 листопада 2022 року. З її змісту вбачається, що заявка на кредит містить персональні дані ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дату народження, контактний номер телефону НОМЕР_1 , електронну адресу, дані щодо суми кредиту, строку користування кредитом та інформацію про проходження етапів оформлення заявки, її погодження і підписання.
Суд приходить до висновку, що анкета-заява є належним і допустимим доказом, оскільки підтверджує не лише внесення персональних даних відповідачки в інформаційну систему кредитодавця, а й послідовність дій, необхідних для отримання кредиту. Водночас цей доказ не оцінюється судом ізольовано, а враховується у сукупності з договором, довідкою про ідентифікацію, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів та платіжним документом.
Заперечення відповідачки та її представника про те, що в кредитному договорі відсутній власноручний підпис ОСОБА_1 , суд відхиляє, оскільки для договору, укладеного в електронній формі, закон не вимагає обов`язкового проставлення власноручного підпису на паперовому примірнику договору. За умови дотримання вимог статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором є належним способом підписання електронного правочину.
Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, відповідно до якого укладення кредитного договору в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідає вимогам закону щодо письмової форми договору, якщо матеріалами справи підтверджено процедуру ідентифікації та акцепту оферти позичальником. Такий висновок є релевантним для цієї справи, оскільки спір стосується саме укладення договору споживчого кредиту в електронній формі.
Також суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої у спорах зі споживачами фінансових послуг суд повинен перевіряти, чи доведено кредитором факт погодження споживачем істотних умов кредитування, особливо умов про проценти, комісії, штрафи та інші платежі. Зазначена позиція застосовується судом у цій справі для перевірки того, чи були умови кредитування доведені до відповідачки та чи підтверджено їх прийняття. На відміну від ситуації, коли кредитор посилається лише на загальні умови або правила, які не підписані споживачем, у цій справі позивач надав індивідуальну частину договору, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, анкету-заяву та довідку про ідентифікацію з одноразовим ідентифікатором, які в сукупності підтверджують погодження відповідачкою умов договору.
Судом досліджено платіжний документ про перерахування кредитних коштів за кредитним договором № 6854946 від 20 листопада 2022 року. З його змісту вбачається, що платником є ТОВ «Мілоан», отримувачем зазначена ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сума переказу становить 3000 грн, призначення платежу пов`язане з договором № 6854946.
Представник відповідачки заперечував належність цього доказу, посилаючись на відсутність відмітки банку про виконання та на те, що такий документ, на його думку, підтверджує лише намір кредитодавця перерахувати кошти.
Оцінюючи цей довід, суд виходить з того, що платіжний документ не є єдиним доказом факту надання кредиту. Він узгоджується з договором, анкетою-заявою, інформацією про зазначення платіжної картки, довідкою про ідентифікацію, випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості. У сукупності ці докази підтверджують, що кредит був оформлений саме на відповідачку, а кошти були спрямовані на картковий рахунок, вказаний під час оформлення кредиту.
Суд звертає увагу, що відповідачка, заперечуючи факт отримання коштів, не надала суду банківської довідки або виписки за відповідний період, яка б спростовувала зарахування кредитних коштів, не надала доказів того, що зазначена в матеріалах справи платіжна картка не належала їй або не використовувалася нею, не подала доказів звернення до банку із заявою про незаконне використання картки, а також не надала доказів звернення до правоохоронних органів за фактом шахрайського оформлення саме цього кредиту.
Суд приходить до висновку, що довід представника відповідачки про відсутність факту надання кредиту є недоведеним та спростовується сукупністю письмових доказів, поданих позивачем.
Суд відхиляє довід відповідачки та її представника про те, що її персональні дані могли бути використані третіми особами, оскільки такий довід має характер припущення і не підтверджений належними та допустимими доказами. Саме по собі заперечення факту укладення договору, без надання доказів втрати телефону, блокування SIM-картки, звернення до мобільного оператора, банку або поліції, не є достатнім для спростування наданих позивачем доказів.
Судом не встановлено, що відповідачка на момент укладення договору зверталася до оператора мобільного зв`язку із заявою про втрату SIM-картки чи телефону, блокування номера або несанкціоноване використання її номера. Також у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідачки до поліції із заявою про шахрайські дії третіх осіб щодо оформлення саме кредитного договору № 6854946 від 20 листопада 2022 року.
Оцінюючи покази свідка ОСОБА_3 , суд виходить з того, що відповідно до статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що у листопаді 2022 року відповідачка втратила мобільний телефон, не мала доступу до засобу зв`язку, не повідомляла йому про отримання кредиту, а в побуті він не помічав надходження додаткових грошових коштів.
Суд не має підстав вважати покази свідка завідомо неправдивими, однак приходить до висновку, що ці покази не є достатніми для спростування письмових доказів, поданих позивачем. Свідок не є працівником банку, мобільного оператора або первісного кредитора, не має доступу до банківських рахунків відповідачки, не може достеменно підтвердити відсутність зарахування коштів на її платіжну картку, а також не може об`єктивно встановити, що відповідачка не мала доступу до будь-яких інших засобів зв`язку або мережі Інтернет у момент укладення договору.
Суд також враховує, що свідок ОСОБА_3 перебуває у близьких побутових відносинах із відповідачкою, оскільки, за його показами, проживав разом із нею. Ця обставина сама по собі не свідчить про недостовірність його показань, однак потребує оцінки таких показань у сукупності з іншими доказами. У цій справі письмові докази позивача є конкретними, взаємопов`язаними та стосуються безпосередньо процедури укладення договору, ідентифікації відповідачки, перерахування коштів та розміру заборгованості, тоді як покази свідка ґрунтуються переважно на його особистому сприйнятті побутових обставин.
Довід представника відповідачки про те, що у листопаді 2022 року відповідачка втратила телефон і тому не могла отримати одноразовий ідентифікатор, суд відхиляє з огляду на відсутність об`єктивних доказів втрати телефону саме до або під час укладення кредитного договору. Така обставина могла бути підтверджена заявами до мобільного оператора, поліції, банку, довідкою про блокування SIM-картки, повідомленням банку про компрометацію платіжної картки чи іншими доказами. Однак відповідачка таких доказів суду не надала.
Довід представника відповідачки про відсутність електроенергії та доступу до мережі Інтернет на момент укладення договору також не підтверджений належними доказами. Суду не подано документів, які б підтверджували, що саме 20 листопада 2022 року у відповідний час у місці перебування відповідачки були відсутні електроенергія, мобільний зв`язок або доступ до мережі Інтернет, а також що це об`єктивно унеможливлювало вчинення електронних дій.
Судом встановлено, що відповідачка не подала зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним або неукладеним, не заявила вимог про застосування наслідків недійсності правочину, а її заперечення зводяться до заперечення факту укладення договору та отримання коштів. Такі заперечення суд перевірив у межах цієї справи та дійшов висновку, що вони не спростовують доказів позивача.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ці норми застосовуються судом, оскільки відповідачка, отримавши кредитні кошти, повинна була повернути їх та сплатити передбачені договором платежі у погоджені строки.
За статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Кредитний договір містив строк повернення кредиту та сплати платежів, тому невиконання відповідачкою зобов`язання у встановлений строк є порушенням договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідачка не повернула кредит і не сплатила нараховані платежі, суд приходить до висновку про прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом досліджено виписку з особового рахунку та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 6854946 від 20 листопада 2022 року. З указаного розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості становить 12090 грн, з яких 3000 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 570 грн - прострочена заборгованість за комісією, 8520 грн - прострочена заборгованість за процентами.
Суд оцінює розрахунок заборгованості як належний доказ, оскільки він містить інформацію про розмір заявленої до стягнення заборгованості, її складові та підставу нарахування. Вказаний доказ узгоджується з умовами договору, паспортом споживчого кредиту, витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги та претензією про погашення кредитної заборгованості.
Відповідачка та її представник не надали контррозрахунку заборгованості, доказів погашення кредиту, доказів часткової оплати, доказів неправильного зарахування платежів або доказів того, що позивач включив до позову суми, які не передбачені договором. За таких обставин суд приймає розрахунок позивача як такий, що не спростований належними доказами.
Довід представника відповідачки про те, що сума заборгованості є надмірною порівняно із сумою кредиту, сам по собі не є підставою для відмови у позові, оскільки сторони погодили умови про проценти та комісію, а позивач заявив до стягнення саме ті суми, які випливають з умов договору та розрахунку заборгованості. Суд при цьому враховує, що позивач не заявляє до стягнення штраф, пеню чи інші санкції, які б підлягали окремому зменшенню як неустойка.
Суд відхиляє довід представника відповідачки про нарахування процентів поза межами строку дії договору, оскільки з наданих документів убачається, що умови договору передбачали строк користування кредитом, порядок повернення, пільговий і поточний періоди кредитування, а також плату за користування кредитом. Відповідачка не довела, що розрахунок позивача здійснений за період або за ставкою, які не передбачені договором. Наведене у відзиві твердження про строк кредитування не підтверджує помилковість заявленої до стягнення суми.
Посилання представника відповідачки на несправедливість умов договору суд оцінює з урахуванням практики Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, відповідно до якої суд повинен перевірити, чи були умови договору відомі споживачу та чи були вони ним прийняті. У цій справі умови про суму кредиту, проценти, комісію, строк, загальну вартість кредиту та порядок повернення містяться в індивідуальній частині договору, паспорті споживчого кредиту та графіку платежів, які стосуються саме відповідачки і пов`язані з її електронною ідентифікацією. Тому суд не вбачає підстав для висновку, що позивач ґрунтує вимоги на неузгоджених або невідомих відповідачці умовах.
Судом досліджено договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27 лютого 2023 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал», а також витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, в якому зазначено ОСОБА_1 , її РНОКПП, дату народження, номер кредитного договору № 6854946, суму основного боргу, процентів, комісії та загальну суму заборгованості 12090 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, тобто відступлення права вимоги. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми застосовуються судом, оскільки позивач є не первісним кредитором, а особою, яка заявляє вимогу на підставі договору відступлення права вимоги.
Суд приходить до висновку, що договір відступлення права вимоги та витяг з реєстру боржників є належними і допустимими доказами набуття позивачем права вимоги до відповідачки. Вказані документи містять достатні ідентифікаційні дані відповідачки, номер договору, суму заборгованості та підтверджують, що саме право вимоги за кредитним договором № 6854946 було передано позивачу.
Судом також досліджено платіжну інструкцію щодо оплати за договором відступлення права вимоги, яка підтверджує виконання фінансових умов договору між первісним і новим кредитором. Цей доказ додатково підтверджує реальність договору відступлення права вимоги та не спростований відповідачкою.
Довід представника відповідачки про те, що відповідачку не було повідомлено про заміну кредитора, суд відхиляє як підставу для відмови у позові. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, новий кредитор несе ризик настання несприятливих наслідків, і в такому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора саме по собі не припиняє зобов`язання, не робить договір відступлення права вимоги недійсним і не позбавляє нового кредитора права звернутися до суду. Правовим наслідком неповідомлення є лише те, що боржник, який до отримання повідомлення виконав зобов`язання первісному кредитору, вважається таким, що виконав його належним чином. У цій справі відповідачка не надала доказів виконання зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» після відступлення права вимоги. Тому зазначений довід не впливає на обов`язок відповідачки сплатити заборгованість новому кредитору.
Судом досліджено повідомлення-вимогу та претензію про погашення кредитної заборгованості, адресовані відповідачці. Ці документи підтверджують вжиття позивачем заходів щодо інформування боржника про наявність заборгованості та реквізити для її погашення. Водночас навіть у разі відсутності такого повідомлення закон не встановлює обов`язкового досудового порядку врегулювання спору як передумови звернення з цим позовом до суду.
Довід представника відповідачки про порушення законодавства про захист персональних даних суд також відхиляє. Передання новому кредитору інформації про боржника у межах договору відступлення права вимоги здійснюється з метою реалізації майнового права вимоги та випливає з правочину, укладеного первісним і новим кредитором. Відповідачка не подала належних доказів того, що передання її даних у межах цесії визнано незаконним компетентним органом або що таке передання спричиняє недійсність договору відступлення права вимоги. Крім того, відповідачка не заявила самостійної вимоги про визнання договору відступлення права вимоги недійсним.
Судом досліджено докази, що підтверджують правовий статус позивача, зокрема відомості про державну реєстрацію ТОВ ФК «Кредит-Капітал». Ці докази підтверджують, що позивач є юридичною особою, має цивільну правоздатність та може бути стороною у справі. Вказані докази відповідачкою не спростовані.
Судом досліджено докази понесення позивачем судових витрат, а саме платіжний документ про сплату судового збору, договір про надання правової допомоги, ордер адвоката, акт наданих послуг та детальний опис наданих послуг.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За частинами першою та другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Частина третя статті 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина четверта цієї статті вимагає, щоб розмір таких витрат був співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до якої при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критеріїв реальності, необхідності, обґрунтованості та розумності таких витрат, а також враховувати їх співмірність зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.
З наданих позивачем документів убачається, що правнича допомога полягала у вивченні матеріалів, формуванні правової позиції, підготовці позовної заяви та поданні документів до суду. Суд приходить до висновку, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн є підтвердженою, реальною, необхідною та співмірною з характером спору, ціною позову, обсягом виконаних робіт і значенням справи для позивача. Підстав для зменшення цієї суми суд не вбачає.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, судові витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач довів факт укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 6854946 від 20 листопада 2022 року, факт надання відповідачці кредитних коштів у сумі 3000 грн, факт невиконання відповідачкою зобов`язань за договором, розмір заборгованості в сумі 12090 грн, а також факт переходу до ТОВ ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за цим договором.
Натомість відповідачка не довела обставин, на які посилалася як на підставу своїх заперечень, а саме не довела неукладення договору, неотримання кредитних коштів, втрату засобу зв`язку на час укладення договору, неможливість доступу до мережі Інтернет, шахрайське використання її персональних даних, неправильність розрахунку заборгованості або відсутність у позивача права вимоги.
Враховуючи викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню повністю.
Керуючись статтями 55, 129 Конституції України, статтями 11, 15, 16, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1054, 1055 ЦК України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування», статтями 4, 12, 13, 76-81, 89, 90, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "КРЕДИТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Кредит-Капітал"(ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. маль-Стоцького, 1 корпус 28, IBAN: НОМЕР_3 в АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614) заборгованість за Кредитним договором № 6854946 від 20 листопада 2022 року в сумі 12090 грн., а також судові витрати у справі, а саме - судовий збір в розмірі 2422,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., всього стягнути - 18512,40 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя       Роман БАКЛАНОВ