Справа № 646/928/26
Провадження № 2/466/2118/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова 
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря с/з Васинчик М.О.
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , 
в с т а н о в и в :
02 лютого 2026 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №1897517 від 15.11.2024 року, в розмірі 47 430 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 грн.
В обґрунтування позову зазначають, що 15.11.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №1897517 в електронній формі шляхом використання інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця та підписання договору одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 9 300 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % на день.
Позивач зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується платіжними документами та відомостями про перерахування коштів на банківську картку відповідача.
Разом з тим відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, кредитні кошти та проценти у встановлені договором строки не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Також позивач зазначає, що 21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір відступлення права вимоги №21-07/25, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №1897517 від 15.11.2024 року.
Станом на дату звернення до суду позивач визначив заборгованість у розмірі 47 430 грн., з яких: 9 300 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23 064 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 10 416 грн. - проценти, нараховані після відступлення права вимоги; 4 650 грн. - штрафні санкції. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою суду від 11.03.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою ним було подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що проходив військову службу у лавах Збройних Сил України, під час виконання військового обов`язку отримав травму, у зв`язку з чим йому встановлено інвалідність 2 групи . Також відповідач повідомив, що має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, та просив суд врахувати зазначені обставини під час вирішення спору. Просив суд врахувати його статус військовослужбовця та учасника бойових дій, а також зменшити розмір штрафних санкцій, процентів та інших додаткових нарахувань як надмірних та непропорційних. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 15 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №1897517. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір укладено в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Із змісту позовної заяви та долучених до неї доказів вбачається, що перед укладенням кредитного договору відповідач пройшов процедуру реєстрації на офіційному вебсайті первісного кредитора, створив особистий кабінет, заповнив заявку на отримання кредиту, вказав персональні дані, номер банківської картки, номер телефону та електронну адресу, після чого отримав одноразовий ідентифікатор, яким підтвердив прийняття умов кредитування.
Суд враховує, що відповідно до положень статей 205, 207 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися у письмовій, у тому числі електронній формі, а використання електронного підпису допускається у випадках, встановлених законом. Також відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір між сторонами був укладений належним чином, а відповідач, використовуючи одноразовий ідентифікатор та підтверджуючи умови кредитування у власному особистому кабінеті, висловив своє вільне волевиявлення на укладення договору та прийняття його умов.
Судом також встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 9 300 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними документами та довідкою про перерахування коштів.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Разом з тим судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.
Крім того, судом встановлено, що 21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір відступлення права вимоги №21-07/25, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №1897517 від 15.11.2024 року.
На підтвердження переходу права вимоги позивачем долучено копію договору відступлення права вимоги, витяги з реєстру боржників та інші документи, які суд вважає належними та допустимими доказами у розумінні статей 76–81 ЦПК України.
Водночас під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач проходив військову службу у лавах Збройних Сил України та брав участь у захисті держави. Зазначене підтверджується посвідченням учасника бойових дій, посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни, підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 видане 09.01.2025 року а також поясненнями відповідача, наданими у судовому засіданні.
Як вбачається з пояснень відповідача, під час проходження військової служби ним було отримано травму, у зв`язку з чим йому встановлено інвалідність 2 групи. Відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів та обов`язок повернення основної суми боргу, однак просив суд врахувати його статус ветерана війни та особи з інвалідністю внаслідок війни, а також не стягувати надмірні проценти, штрафні санкції та інші додаткові платежі.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а також резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації не нараховуються та не сплачуються штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом.
Зазначена норма є спеціальною нормою матеріального права, яка спрямована на забезпечення належного соціального та правового захисту осіб, що проходять військову службу та виконують конституційний обов`язок щодо захисту держави в умовах особливого періоду. Вказана норма має імперативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню судами незалежно від умов укладеного між сторонами договору.
Суд звертає увагу, що звільнення військовослужбовців від сплати процентів та штрафних санкцій не ставиться законом у залежність від волевиявлення кредитора чи необхідності укладення додаткових угод між сторонами. Сам факт проходження особою військової служби у період дії особливого періоду є достатньою правовою підставою для застосування передбачених законом гарантій.
Таким чином, нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, пені та інших додаткових платежів у період проходження ним військової служби суперечить вимогам чинного законодавства та не може вважатися правомірним.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який у своїх рішеннях зазначав, що положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є імперативними та підлягають застосуванню судами незалежно від умов кредитного договору.
Разом з тим суд зазначає, що наведені гарантії не звільняють позичальника від обов`язку повернення фактично отриманих кредитних коштів. Обов`язок повернення основної суми кредиту прямо передбачений статтею 1054 Цивільного кодексу України та зберігається за відповідачем як за позичальником.
Із матеріалів справи вбачається, що фактично отримана відповідачем сума кредитних коштів становила 9 300 грн., тоді як позивач просить стягнути з відповідача 47 430 грн., з яких 38 130 грн. складають проценти, штрафні санкції та інші додаткові платежі. 
Суд звертає увагу, що значна частина заявленої до стягнення заборгованості складається саме з нарахованих процентів та штрафних санкцій, розмір яких у декілька разів перевищує суму фактично отриманого кредиту.
При цьому суд враховує, що кредитний договір є договором приєднання, умови якого були визначені кредитодавцем, а відповідач як споживач фінансових послуг фактично був позбавлений можливості впливати на зміст його умов.
Крім того, судом враховується, що позивачем не надано належного та достатнього обґрунтування заявленого розміру процентів та штрафних санкцій, а долучений до позову розрахунок містить лише загальні суми нарахувань без належної деталізації періодів нарахування, порядку обчислення процентів та механізму формування заявленої заборгованості.
Суд також враховує, що цивільно-правова відповідальність повинна мати компенсаційний характер та не може перетворюватись на надмірний тягар для боржника чи бути джерелом невиправданого збагачення кредитора.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем до стягнення проценти, штрафні санкції та інші додаткові платежі є явно неспівмірними сумі фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності, а тому задоволенню не підлягають.
Разом з тим суд зазначає, що наведені обставини не звільняють відповідача від обов`язку повернення фактично отриманих кредитних коштів. Обов`язок повернення основної суми кредиту прямо передбачений статтею 1054 Цивільного кодексу України та зберігається за відповідачем як за позичальником.
Із матеріалів справи вбачається, що фактично отримана відповідачем сума кредитних коштів становила 9 300 грн., а тому саме в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
Натомість вимоги про стягнення процентів, штрафних санкцій та інших додаткових платежів задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач як учасник бойових дій та особа з інвалідністю внаслідок війни звільнений від сплати судового збору у даній справі. 
Водночас, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі звільнення сторони від сплати судового збору судовий збір стягується з іншої сторони або компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки у даній справі відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, а позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: копія Договору правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, заявка про надання юридичної допомоги №1711 від 01.12.2025 року, витяг з акту про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 та опису наданих послуг, 
Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 16 000 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів, окрім цього, справа розглядалась без участі представника позивача. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, що буде співрозмірним з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.
Керуючись статтями 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263–265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 526, 610, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЗУ «Про судовий збір», суд,
у х в а л и в:
позов задовольнити частково. Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» за договором про надання споживчого кредиту №1897517 від 15 листопада 2024 року в частині основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 9 300 грн. (дев`ять тисяч триста гривень) 
Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в розмірі 2 662,40 грн. ( дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2 000 грн. (дві тисячі гривень) понесені витрати на правову допомогу. В решті вимог відмовити.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня виготовлення повного його тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ: 42640371, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима