ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2026 р. справа № 300/968/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Остап`юка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії, скасування рішення, стягнення одноразової грошової допомоги та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, заявник, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, МОУ, Міністерство) про визнання протиправними дії щодо зменшення одноразової грошової допомоги, внаслідок встановлення 31.07.2025 другої групи інвалідності, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2025, на суму 295 500 гривень; визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 640/975 від 04.12.2025, яким не враховане право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (01.01.2025), в якому встановлено відповідну ІІ (другу) групу інвалідності з урахуванням раніше виплачених сум у розмірі 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень; стягнення невиплаченої суми одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі 295 500 гривень; стягнення моральної шкоди у розмірі 432 350 гривень.
Позовні вимоги мотивовано тим, рішенням Івано-Франківської обласної МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи від 19.11.2015 ОСОБА_1 (довідка до акта огляду МСЕК серії АВ №0624643 від 19.11.2015) вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з причиною інвалідності - травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Рішенням комісії відповідача у 2015 році позивачу призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у сумі 206 700, 00 гривень. За результатами проведеного 31.07.2025 року оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 встановлено безстроково другу (ІІ) групу інвалідності, основний діагноз: Z.89.1 – Набута відсутність кисті та зап`ястка, супутні діагнози: S62.7 – Множинні переломи пальців, І67.4 – Гіпертонічна енцефалопатія, S06.00 – Струс головного мозку, Н90.0 – Кондуктивна втрата слуху, двостороння, M24.57 – Контрактура суглоба, ділянка гомілковоступного суглоба та стопи, L91.00 – Гіпертрофічний рубець, причина неуточнена, Т06.8 – Інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла,Y36.2 – Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків (витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/В від 31.07.2025 року). Згідно з пунктом 7.1.10 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/В від 31.07.2025 року причина інвалідності – поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, повязаних з перебуванням на фронті в інші періоди, наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК. ЗСУ – Збройні Сили України: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №640/975 від 04.12.2025 року, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги (п. 19): Головному сержанту у відставці ОСОБА_2 (Івано-франківський ОТЦКСП), звільненому 17.06.2025, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із зміною групи інвалідності та причинного зв`язку інвалідності, на підставі довідки МСЕК серії АВ №0624643 від 19.11.2015 та рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/Р від 31.07.2025 року – у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 158 700 гривень.
При цьому, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем протиправно здійснено розрахунок грошової допомоги із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2015, оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності вперше в 2025 році, тому при розрахунку грошової допомоги застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2025. Звернено увагу, що позивачу призначено ІІІ та ІІ групи інвалідності через різні підстави, кожна із яких дає право на отримання одноразової грошової допомоги.
Як зазначив позивач, різниця між 300 та 150-ти кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи складає 150-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року. 3028 гривень х (помножити) 150-кратний розмір = 454 200 грн. Виплачено ОСОБА_1 – 158 700 грн. 454 200 грн. – (відняти) 158 700 грн. = 295 500 грн. Отже, розмір недооплаченої суми одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 відповідної ІІ групи інвалідності у 2025 році складає 295 500,00 гривень. Однак, дії та рішення відповідача про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у сумі 158 700,00 гривень, внаслідок застосування при розрахунку одноразової виплати розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2015 року (коли позивачу було вперше встановлено ІІІ групу інвалідності), а не розміру прожиткового мінімуму на 1 січня 2025 року (коли позивачу було встановлено відповідну ІІ групу інвалідності) є протиправними та мають бути скасованими у судовому порядку, а неоплачена сума коштів одноразової грошової допомоги підлягає стягненню за рахунок суб`єкта владних повноважень Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України). 
Від Міністерства оборони України 17.03.2026 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зазначено, що пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що розрахункова величина прожиткового мінімуму визначається відповідним законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність. Представник наголошує, що однакове визначення розрахункової величини прожиткового мінімуму на момент первинного встановлення групи інвалідності та зміни групи інвалідності законодавець пов`язує з однією подією - первинне встановлення інвалідності (первинне рішення органу МСЕК). Визначення вищої групи інвалідності при повторному (черговому) огляді не змінює розрахункову величину прожиткового мінімуму. При цьому, представник відповідача стверджує, що відповідно до довідки МСЕК серії АВ №0624643 від 19.11.2015 позивачу вперше інвалідність ІІІ групи встановлено з у 2015 році, відповідно і 300-кратний прожитковий мінімум для цілей призначення допомоги має обраховуватись на 01.01.2015. Вважає, що відповідачем правомірно нараховано та здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачу у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 158 700 гривень.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій заперечив проти мотивів та доводів Міністерства, викладених у відзиві на позовну заяву, зважаючи на їх безпідставність та необґрунтованість.
Представником позивача 16.03.2026 подано (надіслано) до Івано-Франківського окружного адміністративного суду клопотання про розгляд даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження.
Суд, розглянувши заявлене клопотання та дослідивши матеріали адміністративної справи, зазначає наступне.
Частиною 1 статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини 4 статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення (пункт 1); розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (пункт 2).
Розглянувши вказане клопотання представника відповідача, суд зазначає, що необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження повинна бути належним чином обґрунтована із зазначенням конкретних підстав, які ускладнюють чи унеможливлюють повний та всебічний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 257 даного Кодексу за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Приписи частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондуються із нормами частини 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України та визначають перелік адміністративних справ, що належить розглядати виключно за правилами загального позовного провадження.
Суд звертає увагу сторін, що зважаючи на предмет позову, справа № 300/968/26 не відноситься до категорій справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження згідно частини 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи аналіз вказаних норм Кодексу адміністративного судочинства України та заявленого клопотання, суд вважає, що дане клопотання не містить достатніх обґрунтувань, з посиланням на конкретні докази, щодо необхідності чи наявності істотних підстав для розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, а тому подане клопотання є необґрунтованим. Натомість, наявні у матеріалах справи письмові докази дозволяють суду всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з цим суд наголошує, що здійснення судом розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін жодним чином не нівелює принципи змагальності, диспозитивності, офіційного з`ясування всіх обставин у справі, оскільки сторони у справі не позбавлені можливості подати відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення, письмові пояснення, а також усі необхідні, на переконання учасників справи, письмові докази для підтвердження правомірності та обґрунтованості власних доводів, міркувань та аргументів. 
За таких обставин, суд робить висновок, що клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження слід залишити без задоволення.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.03.2015, посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.08.2025.
Відповідно до свідоцтва про хворобу госпітальної військово-лікарської комісії психоневрологічного профілю Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" Міністерства оборони України від 03.09.2015 року №1421-п сержанта ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби внаслідок поранення за діагнозом: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку (12.01.2015) у вигляді посттравматичної енцефалопатії ІІ ст., з цефалгічним синдромом, синдромом вегетативно-судинної дисфункції при помірному порушенні функції, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови до 4,7 м. – травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Рішенням Івано-Франківської обласної МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи від 19.11.2015 року ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з причиною інвалідності - травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини, як засвідчується відомостями довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0624643 від 19.11.2015.
Після встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся за призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення йому інвалідності через поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час захисту Батьківщини.
Рішенням комісії відповідача у 2015 році позивачу призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у сумі 206 700, 00 гривень згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.04.2015 року №19.
Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/В від 31.07.2025 за результатами проведеного оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 встановлено безстроково другу (ІІ) групу інвалідності, основний діагноз: Z.89.1 – Набута відсутність кисті та зап`ястка, супутні діагнози: S62.7 – Множинні переломи пальців, І67.4 – Гіпертонічна енцефалопатія, S06.00 – Струс головного мозку, Н90.0 – Кондуктивна втрата слуху, двостороння, M24.57 – Контрактура суглоба, ділянка гомілковоступного суглоба та стопи, L91.00 – Гіпертрофічний рубець, причина неуточнена, Т06.8 – Інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла,Y36.2 – Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків.
Згідно з пунктом 7.1.10 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/В від 31.07.2025 року причина інвалідності – поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, наявний висновок ВЛК, або ЛКК, або МВЛК. ЗСУ – Збройні Сили України: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Внаслідок встановлення ОСОБА_1 у липні 2025 року другої групи інвалідності позивач звернувся до Комісії Міністерства оборони України про розгляд питання призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №640/975 від 04.12.2025, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги
- головному сержанту у відставці ОСОБА_2 (Івано-франківський ОТЦКСП), звільненому 17.06.2025, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із зміною групи інвалідності та причинного зв`язку інвалідності, на підставі довідки МСЕК серії АВ №0624643 від 19.11.2015 та рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/Р від 31.07.2025 року – у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 158 700,00 гривень.
Вважаючи протиправними дії щодо зменшення одноразової грошової допомоги, внаслідок встановлення 31.07.2025 другої групи інвалідності, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2025, на суму 295 500 гривень, а також рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 640/975 від 04.12.2025, яким не враховане право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (01.01.2025), в якому встановлено відповідну ІІ (другу) групу інвалідності з урахуванням раніше виплачених сум у розмірі 454 200,00 гривень, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, з метою захисту своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до підпунктів 4-9 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Відповідно до статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 2-3 статті 16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).
У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року за №975 (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 (у редакції, чинній станом на момент прийняття спірного рішення) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 1 пункту 17 Порядку №975 передбачено, що у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).
У разі коли під час первинного огляду встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв) (абзаци 1-3 пункту 19 Порядку №975).
Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про хворобу госпітальної військово-лікарської комісії психоневрологічного профілю Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" Міністерства оборони України від 03.09.2015 року №1421-п сержанта ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби внаслідок поранення за діагнозом: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку (12.01.2015) у вигляді посттравматичної енцефалопатії ІІ ст., з цефалгічним синдромом, синдромом вегетативно-судинної дисфункції при помірному порушенні функції, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови до 4,7 м. – травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Рішенням Івано-Франківської обласної МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи від 19.11.2015 року ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з причиною інвалідності - травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини, як засвідчується відомостями довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0624643 від 19.11.2015.
Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/В від 31.07.2025 за результатами проведеного оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 встановлено безстроково другу (ІІ) групу інвалідності, основний діагноз: Z.89.1 – Набута відсутність кисті та зап`ястка, супутні діагнози: S62.7 – Множинні переломи пальців, І67.4 – Гіпертонічна енцефалопатія, S06.00 – Струс головного мозку, Н90.0 – Кондуктивна втрата слуху, двостороння, M24.57 – Контрактура суглоба, ділянка гомілковоступного суглоба та стопи, L91.00 – Гіпертрофічний рубець, причина неуточнена, Т06.8 – Інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла,Y36.2 – Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків.
Згідно з пунктом 7.1.10 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208/В від 31.07.2025 причина інвалідності – поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, наявний висновок ВЛК, або ЛКК, або МВЛК. ЗСУ – Збройні Сили України: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Матеріали справи свідчать, що у позивача мали місце два окремих, не пов`язаних між собою випадки:
1) травма, пов`язана із захистом Батьківщини (поранення за діагнозом: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку (12.01.2015) у вигляді посттравматичної енцефалопатії ІІ ст., з цефалгічним синдромом, синдромом вегетативно-судинної дисфункції при помірному порушенні функції, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови до 4,7 м.) 19.11.2015 і встановлення йому у зв`язку з цим інвалідності ІІІ групи;
2) поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, 13.06.2024 і встановлення йому первинно інвалідності ІІ групи у 2025 році.
Відтак, встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (травма, пов`язана із захистом Батьківщини) та ІІ групи інвалідності (поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини), відбулися з різних підстав та внаслідок різних захворювань (травм, поранень). Очевидно, що ІІ групу інвалідності останній отримав, не в зв`язку із погіршенням стану здоров`я (діагнозу), який був йому встановлений під час надання ІІІ групи інвалідності, а в результаті окремої нової травми (поранення), яка є окремою підставою для встановлення ІІ групи інвалідності.
Отже, кожна з цих інвалідностей є результатом окремих чинників, які відрізняються за своєю природою та обставинами виникнення. Водночас, необхідно зауважити, що кожне із захворювань має свої специфічні характеристики, причини та наслідки, що підтверджується відповідними медичними висновками та висновками комісії, яка визначила групу інвалідності.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.02.2026р. у справі № 640/11835/21 та від 24.02.2026р. у справі № 420/32675/24.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Таким чином, у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто у 2025 році.
Посилання відповідача на те, що оскільки інвалідність вперше встановлена позивачу у 2015 році, а тому обчислення одноразової грошової допомоги має здійснюватися виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2015, суд вважає необґрунтованими.
Пунктом 3 Порядку № 975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності, дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Таким чином, вперше інвалідність ІІ групи внаслідок поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, позивачу встановлено рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/2208 від 31.07.2025.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складав 3028,00 гривень.
Таким чином, відповідач неправомірно прийняв рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 158 700,00 гривень, посилаючись на дату первинного встановлення йому III групи інвалідності у 2015 році, тим самим проігнорував актуальний стан здоров`я позивача та його право на отримання більшої компенсації, виходячи з нових юридичних підстав.
Окремо слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
У постанові від 26.07.2023р. у справі № 200/3265/21-а Верховний Суд виснував, що дискреція – це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Суд зазначає, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.
Оскільки відповідач протиправно призначив та виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 158 700,00 гривень, а також взявши до уваги наявність у позивача права на отримання грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2025, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права в спірному випадку є зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2025, з у рахуванням виплачених сум а не стягнення відповідних сум, як просить ОСОБА_1 в адміністративному позові.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з Міністерства оборони України у користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 432 350,00 гривень за завдану моральну шкоду в наслідок протиправних дій та рішень Міністерства оборони України в особі "Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаціних сум", суд зазначає наступне.
Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди.
Під час розгляду справи позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди.
Судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру. 

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що ОСОБА_1 на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).
Згідно статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представник позивача в адміністративному позові просить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.
Водночас, представником позивача, на виконання вимог статті 134 КАС України, не надано суду належних доказів, які підтверджують здійснення Дюгом О.С. витрат на правничу допомогу, з огляду на вказане, у суду відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування останніх.
З огляду на не понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 5 статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України №640/975 від 04.12.2025 в частині призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 158 700,00 гривень.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузія, травма, каліцтво), що пов`язане з захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2025, у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за №975.
В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;
відповідач - Міністерство оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи 00034022), проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168.

Суддя   Остап`юк С.В.