Справа № 130/1910/25
Провадження № 22-ц/801/996/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Справа № 130/1910/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Порощука П. П. в залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про визнання набуття чинності укладеного договору постачання електричної енергії від 01 січня 2019 року з дати надання споживачу заяви-приєднання.
Позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договір, в розділі 13.1 якого зазначено, що він набирає чинності з дати, зазначеної споживачем як дати надання ним заяви-приєднання. Відповідач визнає факт укладення договору від 01 січня 2019 року, при цьому не визнає факту набрання чинності цього договору з дати, зазначеної споживачем ОСОБА_1 згідно із розділом 13.1 цього договору.
Тому з посиланням на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 , звернувшись в суд із позовом, просив:
- визнати, що на заяву ОСОБА_1 відповідачу від 21 червня 2022 року відповідач надіслав йому договір з додатками, один із яких заява-приєднання;
- визнати, що до дати від 21 червня 2022 року споживач ОСОБА_1 не подавав відповідачу заяву-приєднання;
- визнати, що укладений між сторонами договір набув чинності з дати надання споживачем заяви-приєднання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року у задоволенні позову було відмовлено.
Суд першої інстанції з урахуванням встановлених у справі обставин, вважає, що при зверненні до суду позивач не обґрунтував належним чином порушення його прав як споживача та не надав достатніх, допустимих та належних доказів, які б підтверджували таке порушення, тому докази та доводи позивача є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2026 року справу призначено до розгляду на 23 квітня 2026 року о 09 год 45 хв. та в подальшому у розгляді справи було оголошено перерву до 30 квітня 2026 року о 09 год. 45 хв.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення місцевого суду суперечить всім законам України про обов`язковість виконання умов укладеного договору.
У рішенні не виконані вимоги ч. 4 ст. 265 ЦПК України – не зазначені мотиви відхилення розділу 13.1 договору про те, що укладений договір набуває чинності з дати надання споживачем заяви-приєднання, а його умови починають виконуватися з дати, яку споживач зазначив у цій заяві.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому у поданому відзиві просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
01 січня 2019 року між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 20360553 за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 3).
06 липня 2022 року ТОВ «Енера Вінниця» надіслало на поштову адресу ОСОБА_1 два екземпляри договору з додатками (а. с. 5).
11 липня 2022 року ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а. с. 2).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як визначено ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
11 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», який змінив принципи функціонування ринку постачання електроенергії.
З 01 січня 2019 року послуга з електропостачання поділена на розподіл електроенергії та постачання електроенергії. Розподіл електроенергії здійснює оператор системи розподілу - ВАТ «Вінницяобленерго», а постачання електроенергії побутовим споживачам на території Вінницької області здійснює ТОВ «Енера Вінниця» як постачальник універсальних послуг.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначені Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ).
Відповідно до розділу 3 цих Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію.
Згідно п. 1.2.7. ПРРЕЕ, постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому порядку.
Законом України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ визначено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним (далі - Договір) та розміщується на веб-сайті постачальника.
Відповідно до п. 7. Постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312 Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання з умов договору про постачання електричної енергії постачальника універсальних послуг.
Таким чином, ТОВ «Енера Вінниця» з 01 січня 2019 року є постачальником універсальних послуг на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам на території м. Вінниці та Вінницької області, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 62, ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії».
З 01 січня 2019 року відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», абз. 14 пп. 1.1.2; ч.3 пп. 3.1.6; абз. 1-2 пп. 3.1.7; абз. 1-2 пп. 3.2.1; абз. 1 пп. 3.2.5; пп. 3.3.1; пп. 3.3.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені Постановою НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року (далі - ПРРЕЕ) постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору «про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг», розміщеного на веб-сайті ТОВ «Енера Вінниця» за адресою: https://vin.enera.ua/el/contracts.
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, а також в засобах масової інформації, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору.
Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії».
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» існують договірні відносини щодо постачання електричної енергії.
Звертаючись в суд із цим позовом, ОСОБА_1 просив:
- визнати, що на заяву ОСОБА_1 відповідачу від 21 червня 2022 року відповідач надіслав йому договір з додатками, один із яких заява-приєднання;
- визнати, що до дати від 21 червня 2022 року споживач ОСОБА_1 не подавав відповідачу заяву-приєднання;
- визнати, що укладений між сторонами договір набув чинності з дати надання споживачем заяви-приєднання. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що позивач не обґрунтував належним чином порушення його прав як споживача та не надав доказів, які б підтверджували таке порушення.
В свою чергу з приводу заявлених предмету та підстав позову, апеляційний суд вважає за доцільне зазначити наступне.
Так, щодо першої позовної вимоги. Як видно із наданої копії супровідного листа від 06 липня 2022 року, ТОВ «Енера» на заяву позивача від 21 червня 2022 року надіслала йому договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг із додатками на 10 арк. Вказане не заперечується відповідачем і відповідно відсутні підстави для визнання такого факту в судовому порядку.
Щодо другої позовної вимоги. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що до дати від 21 червня 2022 року споживач ОСОБА_1 не подавав відповідачу заяву-приєднання, тобто вказана обставина є недоведеною.
Щодо третьої позовної вимоги. Відповідно до п. 13.1 договору, на який посилається позивач, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 20360553 укладається, на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання. Умови цього Договору починають виконувати з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві-приєднанні. Такі умови договору-приєднання обумовлені сторонами і відсутні підстави для визнання його окремих положень в судовому порядку.
Зважаючи на заявлені вимоги позову та відповідно встановлені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 у цій справі не довів суду, що відповідачем були порушені його права та що такі права підлягають судовому захисту у обраний ним спосіб. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляв вимогу про огляд оригіналу договору про постачання електричної енергії, який зобов`язався надати при розгляді справи і у зв`язку з чим у розгляді справи оголошувалась перерва, однак фактично ним було надано суду для огляду лише копію такого договору, яка не засвідчена належним чином.
Зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , однак апеляційний суд констатує, що рішення суду мотивоване не повною мірою.
Колегія суддів зауважує, що під умотивованістю судового рішення розуміється повне і всебічне відображення в рішенні суду мотивів, якими він керувався при ухваленні свого рішення, при оцінюванні доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, на які сторони посилалися як на підґрунтя своїх вимог і заперечень, із зазначенням, чому певні докази були взяті до уваги або відхилені, й віддзеркалення мотивів щодо позиції суду при застосуванні норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, вмотивованість є обов`язковою вимогою, відмінною від вимоги щодо обґрунтованості судового рішення. Причому вмотивованість судового рішення це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті, тобто фактично «вмотивованість» та «обґрунтованість» судового рішення є двома взаємопов`язаними вимогами, які співвідносяться, як форма (спосіб зовнішнього відображення) та зміст.
Однак такі вимоги місцевим судом не були дотримані.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Зміна судового рішення згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину у реакції цієї постанови і відповідно апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга по суті задоволенню не підлягає, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 450,40 грн (3 028 грн х 0,4 х 3 вимоги х 150%), слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Судові витрати зі сплати судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 450,40 грн (п`ять тисяч грн чотириста п`ятдесят грн 40 хв) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий           В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

В. П. Рибчинський