ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/4047/26
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також відповідач), у якому просить (з урахуванням ухвали суду від 28.04.2026):
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування в одинарному розмірі стажу роботи ОСОБА_1 на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії в комунальному некомерційному підприємстві Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер за період з 01.01.2004 по 30.06.2020;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії в комунальному некомерційному підприємстві Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер з 01.01.2004 по 30.06.2020 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести з 06.10.2025 перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Тому вважає, що відповідачем необґрунтовано не зараховано до її страхового стажу періоди роботи в Комунальному некомерційному підприємстві Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер з 01.01.2004 по 30.06.2020 у подвійному розмірі.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу 10-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за період з 29.11.2021 по 05.10.2025 – повернуто позивачу.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало до суду відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позову та зазначає, що за документами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача складає 43 роки 04 місяці 03 дні (врахований по 31.01.2026), у тому числі до страхового стажу зараховано період роботи з 15.09.2001 по 31.12.2003 у подвійному розмірі відповідно до Закону. У свою чергу частини 3, 4 статті 24 Закону № 1058 передбачають можливість зарахування до страхового стажу за раніше діючим порядком лише періодів роботи, які є стажем роботи для призначення пенсії та набуті до 01 січня 2004 року. Види трудової діяльності та інші періоди, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію були визначені саме Законом України «Про пенсійне забезпечення» у розділі «Обчислення стажу роботи для призначення трудових пенсій». Тому, Головне управління не має правових підстав для зарахування стажу роботи у подвійному розмірі із 01.01.2004.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 29.11.2021 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується сторонами.
04.03.2026 позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням стажу роботи у подвійному розмірі за спірний період, передбачений статтею 60 Законом України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 14).
Відповідач листом від 23.03.2026 відмовив у задоволенні заяви про зарахування до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 30.06.2020 в пільговому обчисленні. Відповідач мотивував свою відмову тим, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (а.с.15).
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі також Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі також Закон № 1058-IV).
Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом № 1058-IV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.
Статтею 60 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже з аналізу статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд вбачає, що робота у відповідних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
При цьому, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не позбавляє особу права наданого статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Відповідно до статт 122 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Таким чином, зарахування стажу у подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004 року.
Відповідно до копії довідки КНП Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер Чернігівської обласної ради від 30.06.2020 № 129 встановлено, що ОСОБА_1 , працювала в КНП Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії з 15.09.2001 (наказ прийом № 11-Л від 14.09.2001) по 30.06.2020 (наказ про звільнена зв`язку з переведенням на роботу в КНП «Чернігівська обласна лікарня» № 65-О від 30.06.2020) та обслуговувала хворих на сифіліс, гонорею, трихофітію, мікроспорію, фавус, демодекоз, еризипелоїд, хворобу Лайма. Згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до до наказу МОЗ України від 19.07.1995р. №133 «Про затвердження переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб і носійства збудників цих хвороб» - класифікується як небезпечна. Робота в КНП Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер вважається як в інфекційному закладі, що дає право на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі. За період роботи в КНП Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала. У відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного вії перебувала (а.с.12).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються медичною практикою.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 № 133 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відноситься до небезпечних інфекційних хвороб, короста та демодекс до групи: акарози, паразитарних хвороб.
Спільним листом від 29.12.2005 №625/0/15-05/039-6, №10.01.2009/2606, №16918/02-20 Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України надано роз`яснення, що інфекційними закладами є, в тому числі, кабінети інфекційних захворювань, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 15.02.2006 за №10.03.68/286 робота медичних працівників у шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на визначену наказом Міністерства охорони здоров`я України № 133 патологію повинна зараховуватись до стажу їх роботи у подвійному розмірі.
При цьому за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, від 11.02.2025 року по справі № 420/8637/24, у яких суд дійшов висновку про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
А відтак, враховуючи викладене та оскільки відповідачем не заперечується той факт, що період роботи позивача з 01.01.2004 по 30.06.2020 набутий у закладах, передбачених статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає, що відповідачем протиправно було відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу роботи в подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 по 30.06.2020 на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії у КНП Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер Чернігівської обласної ради, з підстав набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Суд також зазначає, що у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
З огляду на це, суд вважає, що позивач, яка працювала на такій посаді, що за положенням норми статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» дає право на подвійний обрахунок стажу роботу, мала законні сподівання на певні пільги. Не врахування вказаної норми зводить нанівець такі очікування та позбавляє особу будь-яких пільг, які були запропоновані державою з огляду на характер роботи, пов`язаний з певним ризиком для здоров`я людини.
Позбавлення позивача такого права є для неї непередбачуваним, невиправданим втручанням в її майнові права, а тому воно порушено з боку відповідача та підлягає захисту.
Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи (а.с. 27) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1331,20 грн
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування в одинарному розмірі стажу роботи ОСОБА_1 на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії в Комунальному некомерційному підприємстві Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер Чернігівської обласної ради за період з 01.01.2004 по 30.06.2020.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії в Комунальному некомерційному підприємстві Чернігівський обласний шкірно-венерологічний диспансер Чернігівської обласної ради з 01.01.2004 по 30.06.2020 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести з 06.10.2025 перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14005, код ЄДРПОУ 21390940. 
Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2026 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА