29.04.26
22-ц/812/1072/26
Провадження № 22-ц/812/1072/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

28 квітня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 489/5237/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Лівшенком О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва, постановлену 18 березня 2026 року суддею Кокорєвим В.В. у приміщенні цього ж суду, (повний текст складено того ж дня), за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення у цивільній справі за позовом 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поворот виконання судового рішення.
Зазначав, що рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2024 було задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приват банк» до нього про стягнення 98 011,34 грн кредитної заборгованості та 2 422,40 грн судового збору. 27.08.2025 року за вказаним судовим рішенням приватним виконавцем Баришніковим А.Д. було відкрито виконавче провадження № 78953147 та накладено арешти на його банківські рахунки, що створило певні перешкоди у переоформленні належного йому рухомого майна. У зв`язку з цим він був змушений сплатити заборгованість та виконавче провадження було закінчено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08.12.2025 року рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 24 вересня 2024 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Посилаючись на вищезазначене ОСОБА_1 просив допустити поворот виконання рішення в частині стягнутої суми у розмірі 98 011,34 грн та 2 422,40 грн.
Узагальнені доводи інших учасників
У відзиві на заяву ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що виконавче провадження № 78953147 завершено 29.08.2025 року, а зарахування основної суми коштів на рахунок банку відбулося 01.09.2025 року. 
Крім того зазначав, що заявник просить повернути 100 433,74 грн. Проте, як свідчить виписка, частина коштів - 10 576,31 грн була списана автоматично ще 11 червня 2025 року. Банк офіційно визнав цей факт у заяві про відкриття ВП від 04 серпня 2025 року, зменшивши суму вимог до 89 857,43 грн. Оскільки поворот виконання стосується лише сум, стягнутих «за рішенням», суми, отримані Банком до початку ВП та після його закриття, не можуть бути предметом розгляду за статтею 444 ЦПК України. 
З цих підстав просив відмовити у задоволенні заяви. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2026 року заява ОСОБА_1 задоволена частково, допущено поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2024 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. З АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 99312,17 грн.
Ухвала суду мотивована доведеністю факту перерахування ОСОБА_1 на користь банку 99 312,17 грн саме на виконання судового рішення, що підтверджується вказівкою у розділі «призначення платежу» - сплата заборгованості за ВП 78953147.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приват Банк», посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично стягнув з банку 9 454,74 грн, які були стягнуто з боржника на користь державного виконавця за вчинення виконавчих дій. При цьому банк від ОСОБА_1 фактично отримав 99 312,17 грн, з яких 89 857,43 грн на погашення боргу, які надійшли після відкриття виконавчого провадження, та 2 422,40 грн судового збору.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Кучерява Т.Ю. просила відмовити у її задоволенні та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що при розгляді заяви про поворот виконання рішення для суду має значення факт виконання рішення, а не внутрішній розподіл коштів між стягувачем та виконавцем. Суд першої інстанції встановив, що боржник сплатив 99 312,17 грн, виконавче провадження завершено у зв`язку з повним виконанням - виконано саме судове рішення, а не “добровільне зобов`язання”. 
Виконавче провадження відкрито за заявою банку, тому витрати на виконавчий збір та винагороду приватного виконавця є прямим наслідком реалізації банком свого права на примусове виконання судового рішення, а не самостійним виконанням зобов`язання боржником поза рішенням суду.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2024 року задоволено позов АТ «КБ «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто 98 011,34 грн боргу та 2 422,40 грн судових витрат.
27.08.2025 року за заявою АТ КБ «Приватбанк» приватним виконавцем Баришніковим А.Д. на виконання зазначеного рішення відкрито виконавче провадження № 78953147.
До оскарження рішення суду, про яке ОСОБА_1 не знав з огляду на несення служби у ЗСУ, приватний виконавець встиг вчинити виконавчі дії, а саме - накласти арешт на банківські рахунки боржника, що потягло за собою ряд перешкод у переоформленні рухомого майна ОСОБА_1 . 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 був змушений добровільно оплатити заборгованість для зняття обтяжень з його майна та сплатив на погашення боргу 98 011,34 грн.
Внаслідок цього 29 серпня 2025 року виконавче провадження було закінчено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08.12.2025 року рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 24 вересня 2024 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини другої статті 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:
1) закриває провадження у справі;
2) залишає позов без розгляду;
3) відмовляє в позові повністю;
4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц (провадження № 61-1165св23) вказано, що поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватись шляхом подання заяви про поворот виконання. Необхідність у повороті виконання судового рішення і поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для (виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
У справі, що переглядається, встановлено, що 25 жовтня 2024 року набрало законної сили рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2024 року, яким з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 98 011, 34 грн кредитної заборгованості та 2 422, 40 грн судових витрат позивача. 
11 листопада 2024 року судом видано виконавчий лист.
27 серпня 2025 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №78953147.
29 серпня 2025 року ОСОБА_1 сплачено 99 312,17 грн.
Цього ж дня приватний виконавець Баришніков А.Д. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У своєму відзиві на заяву ОСОБА_1 банк зазначав, що 10 576,31 грн було списано з боржника автоматично 11 червня 2025 року, що офіційно визнано банком у поданих до суду першої інстанції запереченнях (а.с. 13 зворот).
Той факт, що загальна сума коштів, яка була сплачена ОСОБА_1 складає 109 888, 48 грн та включає зокрема винагороду державного виконавця, не впливає на правомірність його вимоги про поворот виконання рішення, що було скасовано, і стягнення безпідставно отриманих банком сум коштів за цим рішенням.
Тим самим банк визнав і не заперечував факт отримання від ОСОБА_1 за рішенням суду, яке згодом було скасовано, суми заборгованості у розмірі 100 433,74 грн.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає 99 312, 17 грн, сплата яких підтверджується належними та допустимими доказами (а.с. 7). 
Крім того, колегія суддів враховує, що банк не оскаржував постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, та не пред`являв виконавчого листа до виконання повторно, що мав би зробити, якби вважав, що недоотримав коштів за судовим рішенням. Також банк не оскаржив дій державного виконавця щодо спрямування належних йому коштів на винагороду державного виконавця.
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з повним з`ясуванням обставин справи та наявних у справі доказів.
Отже, судове рішення є правильним та обґрунтованим.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Таким чином ухвала суду підлягає залишенню буз змін, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» залишається без задоволення.

Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» залишається без задоволення, витрати банку, понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги відносяться на рахунок банку.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва, постановлену 18 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 29 квітня 2026 року