ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

01.05.2026	м. Суми	Справа № 920/387/26	

Господарський суд Сумської області у складі
судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Віва Еліт” (пр. Олександра Поля, буд. 33, м. Дніпро, 49101, код ЄДРПОУ 41566011)
до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю “Транспортна компанія “Вікторі Транс” (вул. Металургів, буд. 13/2, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 45045550)
2. Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАІНБУДСІМЛ” (вул. Нижньовоскресеньска, буд. 1/2, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 45417933) 
про визнання договору недійсним

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір №11.11/25 відступлення права вимоги від 11.11.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Вікторі Транс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "АВ Моторс", нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАІНБУДСІМЛ". Також просить судові витрати у справі покласти солідарно на відповідачів.
Позов обґрунтовано тим, що зазначений договір, на думку позивача, є фраудаторним правочином, який вчинено з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування відповідачем 1 – ТОВ “Транспортна компанія “Вікторі Транс” своїх активів від звернення на них стягнення за виконавчими провадженнями не на користь позивача.
Відповідачі відзиви на позов не подали, про відкриття провадження у справі через електронний суд шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження у справі в електронні кабінети (а.с.41).
Рух справи.
Ухвалою суду від 30.03.2026 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа (а.с. 41).
Відповідачі відзиви на позовну заяву до суду не подали, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Позивач просить визнати недійсним правочин, укладений 11 листопада 2025, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Вікторі Транс" (надалі – Відповідач-1/Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "АВ Моторс" (надалі – Відповідач-2/Новий кредитор) Договір №11.11/25 відступлення права вимоги від 11.11.2025р. (надалі – Договір), на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), посилаючись на таке.
На час укладення спірного Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАІНБУДСІМЛ" (Україна, 40000, Сумська обл., місто Суми, вул.Нижньовоскресенська, будинок 1/2, ЄДРПОУ 45417933) мало іншу назву та місцезнаходження Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "АВ Моторс" (Україна, 49051, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Оцупа Олександра, будинок 4, ЄДРПОУ 45417933).
ТОВ "Віва Еліт" з 19.09.2025р. є стягувачем грошових коштів у сумі 1 223 176,73 грн. (один мільйон двісті двадцять три тисячі сто сімдесят шість гривень 73 копійки) з боржника ТОВ "ТК "ВІКТОРІ ТРАНС" (код ЄДРПОУ 45045550), за виконавчими провадженнями:
- по справі №904/3144/25 (суддя Юзіков С.Г.) відкрито виконавче провадження №АСВП: 79237837 дата відкриття: 01.10.2025 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025 у сумі 34 251,05грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження додається);
- по справі №904/3134/25 (суддя Новікова Р.Г.) завершено виконавче провадження: №АСВП: 79157155 дата відкриття/завершення: 19.09.2025 щодо примусово виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2025 у сумі 44 940,99 грн. (постанова про закінчення виконавчого провадження додається);
- по справі № 904/3082/25 (суддя Золотарьова Я.С.) відкрито виконавче провадження №АСВП: 79894329 дата відкриття: 29.12.2025 щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області про забезпечення позову від 10.12.2025, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника – ТОВ "ТК "Вікторі Транс", у межах суми позову 1 352 666,11 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження додається);
- окрім того, з ТОВ «ТК «Вікторі Транс» стягнуто на користь ТОВ "Віва Еліт" грошові кошти у розмірі 1 174 827,75 грн., та судовий збір 14 097,93 грн. по справі № 904/3082/25 (суддя Золотарьова Я.С.) рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2026 (набрання законної сили 05.02.2026), про що 16.02.2026 видано судовий наказ.
09.12.2025, ТОВ "Віва Еліт" дізналося, що в рамках справи №904/5050/24 (суддя Назаренко Н.Г.) (в якій ТОВ "Транспортна компанія "Вікторі Транс" (позивач) стягнуло з ТОВ "Смайл-Оіл" (відповідач) заборгованість в розмірі 632 194,77грн.) від ТОВ "Торгівельна компанія "АВ Моторс" надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження, в якій заявник просить замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компані "Вікторі Транс" (код за ЄДРПОУ 45045550) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "АВ Моторс" (код за ЄДРПОУ 45417933) у виконавчому провадженні ВП№ 78831908 від 11.08.2025, відкритого щодо примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025р. у справі № 904/5050/25.
До заяви про заміну сторони виконавчого провадження (з ТОВ "Транспортна компанія "Вікторі Транс" на ТОВ "Торгівельна компанія "АВ Моторс") заявником додано Договір №11.11/25 відступлення права вимоги від 11.11.2025, укладений між ТОВ "Транспортна компанія "Вікторі Транс" та ТОВ "Торгівельна компанія "АВ Моторс".
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2026 по справі № 904/5050/24 (суддя Назаренко Н.Г.) заяву ТОВ "Торгівельна компанія "АВ Моторс" про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.
Відповідно до п. 2.1. спірного договору відповідач 1 (первісний кредитор) відступає за плату відповідачу 2 (новому кредитору) належні йому Права вимоги у відповідності до Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/5050/24, а Новий кредитор заміняє Первісного кредитора як сторону – кредитора у Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/5050/24 та приймає на себе всій його права та обов`язки за цим рішенням. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором.
В Дату відступлення Прав Вимоги Первісний кредитор вважається таким, що відступив, а Новий кредитор таким, що набув Права Вимоги до Боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони- кредитора за Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/5050/25. Права Вимоги переходять до Нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення (викупу). З Дати відступлення Права Вимоги Новий кредитор вправі самостійно розпоряджатися Правами Вимоги на власний розсуд без згоди Первісного кредитора (п. 2.2. Договору).
На дату укладення Договору Права вимоги Первісного кредитора за Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/5050/25 є дійсними (п. 2.3. Договору).
Відступлення Прав Вимоги за Договором здійснюється з обов`язковим повідомленням Боржника, в триденний строк, який відраховується від дати відступлення права вимоги (п. 2.4. Договору). 
Вартість Прав Вимоги у відповідності до Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/5050/25 становить 639 781.11 грн. (шістсот тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 00 копійок) (п. 3.1. Договору).
В дату відступлення Права Вимоги за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/5050/24 згідно умов Договору. Первісний кредитор передає, а Новий кредитор зобов`язаний прийняти Документацію, про що складаються Акт приймання передачі за формою згідно з Додатком № 1 до Договору (п. 5.1. Договору).
11.11.2025р., сторони Договору уклали Акт приймання – передачі документації за Договором відступлення прави вимоги від 11.11.2025, де ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АВ МОТОРС», прийняло наступну Документацію: Оригінал договору №ВТ-08.24 Ф від 11.04.2024 безпроцентної поворотної допомоги у розмірі 755 000 грн., укладений між ТОВ "Транспортна Компанія "Вікторі Транс" та ТОВ "Смайл-Оіл"; Оригінал рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі №904/5050/24 про стягнення з Боржника грошових коштів у загальному розмірі 639 781,11 грн., в тому числі: основний борг у розмірі 555 000,00 грн., штраф у розмірі 55 500,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 18 464,85 грн, 3 % річних розмірі 3 229,92 грн., судовий збір у розмірі 7 586,34 грн.; Постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорука П.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 78831908 від 11.08.2025 з ідентифікатором.
01.12.2025р., відповідно до п. 3.2. Договору, Новий кредитор сплатив на користь ТОВ "Транспортна компанія "Вікторі Транс" вартість відступлення права вимогу у розмір 639,78 грн., про що надав платіжну інструкцію № 47 від 01.12.2025р. та 05.12.2025 надіслав ТОВ "Смайл-Оіл" через АТ "Укрпошта" повідомлення (лист ТОВ "Торгівельна компанія "АВ Моторс" 04.12.2025 № 04-12-25/25) щодо відступлення Прав Вимоги за Договором, надав докази відправлення.
На думку позивача вбачається, що ТОВ “ТК ”Вікторі Транс" цілеспрямовано вчиняє дії в обхід механізму виконання судового рішення від 18.02.2025 у справі №904/5050/24. Позивач категорично заперечує дійсність даного Договору, вважає його таким, що грубо порушує його законні права та інтереси.
Позивач вважає, що спірний правочин має кваліфікуватися як фраудаторний та повинен бути визнаний недійсним.
Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що з 11.06.2025р. - моменту звернення позивача до Господарського суду Дніпропетровської області ТОВ "Транспортна компанія "ВІКТОРІ ТРАНС", цілеспрямовано відчужує свої активи. 26.07.2025 та 14.10.2025 вже під час розгляду справи №904/3082/25 (суддя Золотарьова Я.С.) - ТОВ "ТК "ВІКТОРІ ТРАНС" (відповідач) вчинило дії, спрямовані на відчуження належного йому майна (двох транспортних засобів), яке зокрема й було предметом 4 (чотирьох) договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 15.09.2023р. №1249/2023/4054122, №1249/2023/4054185, №1249/2023/4054268, №1249/2023/4054226 по яким позивач просив стягнути заборгованість у справі №904/3082/25.
З метою забезпечення реального захисту порушених прав та інтересів ТОВ "Віва Еліт" у майбутньому, 10.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу про забезпечення позову від 10.12.2025 по справі №904/3082/25, та накладено арешт на майно (рухоме та нерухоме) та грошові кошти, що належать ТОВ "ТК "Вікторі Транс" які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 1 352 666,11 грн, до набрання рішенням по справі законної сили.
Тому, відповідач 1 вчинив дії, спрямовані на виведення майна на користь третіх осіб та позбувся ліквідаційних активів, за рахунки яких могли бути задоволені вимоги позивача по справі №904/3082/25.
У зв`язку із вищевикладеним, позивач звернувся до суду із позовом.
Законодавство, що підлягає застосуванню, та висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною 1 цієї статті передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).
У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Насамперед захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 зазначеного Кодексу).
Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України) може бути самостійною підставою недійсності правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункти 10.5, 10.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Відповідно до частини 3 статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Судом взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.08.2022 у справі № 914/2252/20 (914/2523/21), згідно з яким формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
особа (особи) "використовувала/використовували право на зло";
наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);
враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Договір як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин і має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.
Договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.
Поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Правочином є дія, яка вчиняється для досягнення дозволеної законом мети (набуття майна тощо), яка характеризується такими ознаками: це завжди вольовий акт, тобто дії свідомі; це правомірні дії, тобто вчиняються відповідно до закону; спеціальна спрямованість на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочину завжди присутня правова мета.
Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до введення в дію КУзПБ), стаття 42 КУзПБ), при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").
Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди кредитору (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Як зазначалося вище, фраудаторними правочинами називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення його вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19)).
З урахуванням положень статті 13 ЦК України, яка визначає межі здійснення цивільних прав, учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини. Тобто, межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 04.08.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі №904/4262/17, від 22.04.2021 у справі №908/794/19 (905/1646/17). 
На необхідності застосування загальних положень ЦК України під час вирішення спору щодо недійсності правочину наголошував Верховний Суд України, зокрема у постановах від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15, згідно з викладеними у них висновками під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.
Судом вище було наведено обґрунтування позивачем наявності ознак фраудаторного правочину в укладеному відповідачами договорі відступлення права вимоги.
Однак суд не погоджується з доводами позивача на підставі наступного:
Тлумачення частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення Права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); (в) факторингу (глава 73 ЦК).
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, які можуть характеризувати спірний правочин як вчинений на шкоду позивачу та такий, що призвів на момент звернення до суду до зменшення майна відповідача 1.
Так, позивач у тексті позовної заяви (розділ ІІІ) наводить положення ЦК України щодо недійсності правочину та правові позиції ВС. Також позивач зазначає про укладання відповідачем 1 інших угод, направлений на відчуження майна, але ці угоди не є предметом розгляду справи №920/387/26 та суд не може надавати їм оцінку. Вважаючи поведінку відповідача 1 при укладенні зазначених угод неправомірною, позивач взагалі не надає оцінку діям відповідачів при укладенні спірного договору.
Крім цього, позивач не надав суду докази щодо стану виконавчого провадження у справі №904/5050/24, в межах якої було замінено сторону виконавчого провадження та укладено спірний договір, а саме чи було замінено сторони у виконавчому провадженні згідно справи суду від 13.01.2025 №904/5050/24, чи було виконано наказ суду на користь нового кредитора.
Згідно зі статтями 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси.
Отже, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.
Виходячи з наведених приписів, позивач, звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсним договору, зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.
Задоволення судом позову можливе за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (зокрема, шляхом визнання недійсним правочину).
Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність порушеного права, за захистом якого особа звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
За наведених обставин, оскільки, позивачем не доведено належними доказами наявності у нього порушеного права щодо предмета позову в даній справі та існування передбачених приписами ст. 203 Цивільного кодексу України обставин, які в силу ст. 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсним договору, вимоги позивача визнаються судом не обґрунтованими.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову, у зв`язку з чим, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що судом у позові відмовлено повністю, то витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 грн 40 коп. покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю “Віва Еліт”, до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю “Транспортна компанія “Вікторі Транс”; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАІНБУДСІМЛ” про договору визнання недійсним – відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 грн 40 коп. покласти на позивача. 

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.05.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко