ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 р. 	Справа № 440/16658/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2026, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, повний текст складено 13.03.26 по справі № 440/16658/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просила:
- визнати відмову в призначенні пенсії, оформлену рішенням від 02.10.2025, протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області врахувати у страховий стаж усі періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позову зазначено, що у вересні 2025 позивач звернулася до управління Пенсійного фонду з приводу призначення їй пенсії та надала документи, які підтверджують її право на пенсію за віком, зокрема: заяву встановленого зразка; копію паспорта та ідентифікаційного коду; трудову книжку та інші документи. Рішенням від 02.10.2025 відповідач відмовив в призначенні пенсії з причини відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії. Згідно з рішенням від 02.10.2025 до страхового стажу не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 . Мотиви не зарахування - це відсутність на титульній сторінці трудової книжки дати видачі свідоцтва про шлюб (підстава зміни прізвища), дата народження зазначена в трудовій книжці не співпадає з датою народження у паспорті. За таких обставин відповідач вважає, що усі періоди роботи до 01.12.1998 року не можуть бути включені до страхового стажу. Оскаржуване рішення позивачу надіслано не було. Про його існування позивача повідомило Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 23.10.2025.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №262740014965 від 02.10.2025 в частині відмови ОСОБА_1 зарахувати до загального страхового стажу позивача періодів її роботи з 15.02.1980 по 15.05.1980; з 01.06.1980 по 31.07.1980; з 17.09.1980 по 27.11.1982; з 01.03.1983 по 26.06.1983; з 03.09.1986 по 22.03.1989; з 03.04.1989 по 01.10.1989; з 21.05.1990 по 03.05.1993 при призначенні пенсії з 22.09.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 15.02.1980 по 15.05.1980; з 01.06.1980 по 31.07.1980; з 17.09.1980 по 27.11.1982; з 01.03.1983 по 26.06.1983; з 03.09.1986 по 22.03.1989; з 03.04.1989 по 01.10.1989; з 21.05.1990 по 03.05.1993 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 23.04.1980 (запис про дату народження позивача на титульній сторінці ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає даті народження згідно паспортних даних — ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про зміну прізвища внесено неналежним чином з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Інших документів, що підтверджують періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 23.04.1980, позивачем надано не було. Посилається на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 04.03.2020 у справі №155/1180/17.
Позивач, скористалася своїм правом та надала до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що неточність в записах у трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право в даному випадку на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою від 22.09.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058). До заяви позивач додала, зокрема, трудова книжку серії НОМЕР_1 від 23.04.1980.
Так, пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій. 
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи позивача в електронному вигляді було передано на розгляд - ГУ ПФУ в Полтавській області.
Розглянувши заяву позивача від 22.09.2025 відповідач прийняв рішення №262740014965 від 02.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу.
Так, у рішенні №262740014965 від 02.10.2025 зазначено, зокрема:
Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася 24.09.2025 року до управління із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: свідоцтво про народження дитини, трудову книжку; паспорт, код.
Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 06 років 10 місяців, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.
До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 23.04.1980 НОМЕР_1 , оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначена дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не відповідає паспортним даним « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Необхідно внести зміни відповідно до Інструкції або надати уточнюючі довідки. Також до звернення необхідно долучити документ щодо зміни прізвища ( ОСОБА_2 ), оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища не містить дату видачі свідоцтва про шлюб.
Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Після надходження у трьохмісячний строк прийнятих і подання додаткових документів рішення буде переглянуто щодо підрахунку необхідного стажу роботи та визначення права на пенсію.
До рішення відповідачем наданий розрахунок стажу, із якого встановлено, що позивачу зараховано 3 роки відпустки по догляду за дитиною з 27.06.1983 по 26.06.1986, період роботи з 01.12.1998 по 30.09.2002.
На розвороті трудової книжки серії позивача серії НОМЕР_1 від 23.04.1980 зазначено, що прізвище позивача змінено на ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 .
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.04.1980 позивач:
- 15.02.1980 зарахована на роботу на Хлібозавод №1, наказ № 31 від 11.03.1980;
- 15.05.1980 звільнена за закінченням тимчасової роботи, наказ № 60 від 13.06.1980;
- 01.06.1980 прийнята до Центральної заводської лабораторії лаборантом по 2 розряду, наказ №28-ок від 04.06.1980;
- 31.07.1980 звільнена;
- 17.09.1980 зарахована на посаду техніка ВЦ, наказ № 223-Ок від 17.09.1980;
- 27.11.1982 звільнена з роботи, наказ № 287-ок від 22.11.1982;
- 01.03.1983 зарахована на посаду оператора ІВМ, наказ № 46 від 22.02.1983;
- 26.12.1984 звільнена з роботи , наказ № 390 від 26.12.1984;
- 03.09.1986 зарахована на посаду оператора ЕМВ, наказ № 47-к від 03.09.1986;
- 22.03.1989 звільнена з роботи, наказ № 9-к від 22.03.1989;
- 03.04.1989 прийнята на роботу прибиральником виробничих приміщень, наказ № 33-Л від 03.04.1989;
- 01.10.1989 звільнена, наказ № 95 л від 28.09.1989;
- 21.05.1990 прийнята на роботу прибиральником виробничих приміщень, наказ № 42-Л від 16.05.1990;
- 03.05.1993 звільнена, наказ № 30-л від 07.05.1993.
Отже, відповідач не зарахував позивачу періоди її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.04.1980, а саме: з 15.02.1980 по 15.05.1980; з 01.06.1980 по 31.07.1980; з 17.09.1980 по 27.11.1982; з 01.03.1983 по 26.06.1983; з 03.09.1986 по 22.03.1989; з 03.04.1989 по 01.10.1989; з 21.05.1990 по 03.05.1993.
Позивач не погоджуючись рішенням відповідача №262740014965 від 02.10.2025, звернулася до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що не усі недоліки записів у трудовій книжці або у довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у наданих документах, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 15.02.1980 по 15.05.1980; з 01.06.1980 по 31.07.1980; з 17.09.1980 по 27.11.1982; з 01.03.1983 по 26.06.1983; з 03.09.1986 по 22.03.1989; з 03.04.1989 по 01.10.1989; з 21.05.1990 по 03.05.1993, та як наслідок, для відмови у призначенні пенсії позивача згідно заяви від 22.09.2025. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з таких підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-ІV.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ст. 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (в подальшому - Закон № 1788-XII).
Згідно з частиною першою статті 44 Закону України № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пункт 1.8 Порядку № 22-1).
За змістом пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу);
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01.07.2000 орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам... у разі якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 (додаток 5) ;
4) відомості про місце проживання особи.
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. До заяви про призначення пенсії додаються документи відповідно до встановленого Переліку. За результатами розгляду заяви про призначення пенсії та поданих документів органом, що призначає пенсію, визначеним за принципом екстериторіальності, приймається відповідне рішення (про призначення або відмову у призначенні пенсії). При цьому рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії приймається органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.04.1980 позивач: - 15.02.1980 зарахована на роботу на Хлібозавод №1, наказ № 31 від 11.03.1980; - 15.05.1980 звільнена за закінченням тимчасової роботи, наказ № 60 від 13.06.1980; - 01.06.1980 прийнята до Центральної заводської лабораторії лаборантом по 2 розряду, наказ №28-ок від 04.06.1980; - 31.07.1980 звільнена; - 17.09.1980 зарахована на посаду техніка ВЦ, наказ № 223-Ок від 17.09.1980; - 27.11.1982 звільнена з роботи, наказ № 287-ок від 22.11.1982; - 01.03.1983 зарахована на посаду оператора ІВМ, наказ № 46 від 22.02.1983; - 26.12.1984 звільнена з роботи , наказ № 390 від 26.12.1984; - 03.09.1986 зарахована на посаду оператора ЕМВ, наказ № 47-к від 03.09.1986; - 22.03.1989 звільнена з роботи, наказ № 9-к від 22.03.1989; - 03.04.1989 прийнята на роботу прибиральником виробничих приміщень, наказ № 33-Л від 03.04.1989; - 01.10.1989 звільнена, наказ № 95 л від 28.09.1989; - 21.05.1990 прийнята на роботу прибиральником виробничих приміщень, наказ № 42-Л від 16.05.1990; - 03.05.1993 звільнена, наказ № 30-л від 07.05.1993.
Проте, відповідно до оскаржуваного рішення відповідача, до страхового стажу позивача не зараховано вказані періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.04.1980, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження позивача " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не відповідає паспортним даним " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Крім того, необхідно долучити документ щодо зміни прізвища ( ОСОБА_2 ), оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища не містить дату видачі свідоцтва про шлюб.
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 16 (далі - Інструкція № 162), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункти 2.2., 2.3. Інструкції).
Згідно із п. 2.11. Інструкції № 162, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник власним підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Відповідно до п. 18 Постанови Міністрів СРСР від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Постанова № 656), відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Інструкція № 162, не застосовується із прийняттям Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).
Згідно із п. 1.2. Інструкції № 58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. п. 2.11. 2.13. Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" (далі - Постанова № 301) визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 569/16691/16-а.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами в трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності - встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, обов`язок щодо заповнення трудової книжки, внесення виправлення до трудової книжки вказаною Інструкцією покладався саме на адміністрацію підприємства, а не на працівника.
Таким чином, певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а.
Відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а
Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, а посилання відповідача на недоліки, допущені роботодавцем (роботодавцями) при оформленні трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 23.04.1980, а саме, на явну описку в даті народження позивача на титульній сторінці трудової книжки, та незазначення дати видачі свідоцтва про шлюб є протиправними, у зв`язку з чим дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи, зідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.04.1980, із зазначених підстав є протиправними.
Згідно зі статтею 101 Закону № 1788-XII, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Згідно із частиною 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, пенсійний орган наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідачем не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки записів у трудовій книжці позивача.
Тобто, органом пенсійного фонду не вчинено заходів, визначених Законом № 1788-XII та Законом № 1058-IV, для з`ясування обставин наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії.
Більш того, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено невідповідність записів про періоди роботи в трудовій книжці позивача.
За таких обставин, відповідачем не здійснювалась перевірка, яка відноситься до його повноважень, на відповідність дотримання умов, передбачених чинними положеннями Закону для призначення позивачу пенсії за віком.
Підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії від 02.10.2025 № 262740014965 прийнято не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, та без урахування всіх обставин, що мають значення його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім того, оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування факту роботи позивача: з 15.02.1980 по 15.05.1980, з 01.06.1980 по 31.07.1980, з 17.09.1980 по 27.11.1982, з 01.03.1983 по 26.06.1983, з 03.09.1986 по 22.03.1989, з 03.04.1989 по 01.10.1989, з 21.05.1990 по 03.05.1993, то зазначена відповідачем обставина щодо не відповідності дати народження позивача вказаній в трудовій книжці паспортним даним заявниці та незазначення дати видачі свідоцтва про шлюб у даному випадку є помилковою та формальною, у зв`язку з чим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.02.1980 по 15.05.1980 з 01.06.1980 по 31.07.1980, з 17.09.1980 по 27.11.1982, з 01.03.1983 по 26.06.1983, з 03.09.1986 по 22.03.1989, з 03.04.1989 по 01.10.1989, з 21.05.1990 по 03.05.1993 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів відхиляє посилання пенсійного органу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.03.2020 у справі № 155/1180/17, оскільки в ній правовідносини склались за відмінних до цієї справи обставин, а саме щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача про який в трудовій книжці немає жодних записів, а також вирішувалось питання щодо можливості підтвердження такого показаннями свідків. Тобто в даному випадку недоліки в оформленні трудової книжки не є формальними, що дає підстави для висновку про нерелевантність обставин справи № 155/1180/17 та справи, що розглядається.
Також колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на висновки Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, оскільки спірним у цій справі було питання призначення пенсії на пільгових умовах ст. 13 Закону 1788-XII, натомість предметом розгляду є призначення іншого виду пенсії - пенсії за віком, на умовах визначених іншим законом Законом № 1058.
Отже наведені відповідачем висновки Верховного Суду є висновками за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та не стосується порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судами попередніх інстанцій при розгляді аналогічних спорів.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
На підставі викладеного, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
З огляду на вищенаведений підхід, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 по справі № 440/16658/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий