Справа № 554/11065/25
Провадження № 2/202/930/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

22 квітня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мачуського О.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Карасьової Г.І., 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:

23 липня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шеховцова О.І. звернулась до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовною заявою ОСОБА_1 до Донецької обласної військової адміністрації, третя особа: Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є сином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за яким на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.1956 року було зареєстровано домоволодіння АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ). Дане майно було спільною сумісною власністю подружжя.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно – 1/2 частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . На момент смерті, разом з батьком у спадковому майні були зареєстровані позивач та його матір, які й після сметі ОСОБА_3 продовжили користуватись спадковим майном, проживали там, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном і прийняли спадщину, оскільки не заявляли про відмову від неї.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері позивача ОСОБА_2 , позивач 28.05.2024 року звернувся до Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , який володів 1/2 часткою домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а також після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 , яка володіла 1/2 часткою домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Заповітів батьки позивача не складали, інших спадкоємців не має.
28 травня 2024 року державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіма В.В. винесла постанови № 1185/02-31 та № 1186/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо заяв ОСОБА_1 про видачу свідоцтв про право вланості на спадкове майно. Причиною такої відмови слугувала відсутність інформації про нерухоме майно, а також неможливість витребування інформації про право власності померлих спадкодавців, зміну назв населених пунктів чи вулиць, через те, що архівні справи щодо об`єктів нерухомості міста Авдіївки залишились на окупованих територіях України.
Наведене, порушує права позивача, унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 29 липня 2025 року цивільну справу № 554/11065/25 за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра.
28 серпня 2025 року цивільна справа № 554/11065/25 надійшла до Індустріального районного суду міста Дніпра та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 року для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М.
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 01 вересня 2025 року справу прийнято та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
04 вересня 2025 року представник Донецької обласної державної адміністрації Боєва Л.І. за допомогою за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що Донецька ОДА щодо позовних заперечує в повному обсязі. Вказане в позові нерухоме спадкове майно, знаходиться на території Авдіївської міської територіальної громади Донецької області. Отже, залучення в якості відповідача Донецької обласної державної адміністрації, замість Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, не може вирішити спірні питання, які порушуються позивачем.
07.01.2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шеховцова О.І. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Авдіївською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 26 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача Донецьку обласну військову адміністрацію, належним - Авдіївською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області.
Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 24 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість представник позивача -адвокат Шеховцова О.І. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.
Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е. в судове засідання не з`явилась, натомість за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями наступних документів: свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданого повторно 27.12.1963 року; паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_2 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої на ім`я ОСОБА_1 .
Долучена до позовної заяви Посвідка про шлюб підтверджує факт укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Як зазначає позивач, його батькам - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частці за кожним, належало домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (до перейменування – АДРЕСА_3 ).
Згідно зі Свідоцтвом про право власності на будови, виданого 04.07.1956 року, на підставі рішення Авдіївської райради депутатів трудящих від 26.06.1956 року за № 160, Авдіївська міська рада Донецької області засвідчує, що домоволодіння в АДРЕСА_3 , дійсно на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .
Дане Свідоцтво про право власності на будови Авдіївському бюро технічної інвентаризації 20.08.1956 року в реєстровій книзі за № 430.
У Генеральному плані (схема) в Авдіївка № 2 садибної ділянки 13 з будовами по АДРЕСА_4 зазначений власник даного нерухомого майна - ОСОБА_3 .
З наданих суду копій Домової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_5 , Паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , щодо надання ОСОБА_3 дозволу на виконання відповідного переліку робіт, та акту приймання індивідуальних домоволодінь міського виконавчого комітету Ради депутатів трудящих міста (селища) Авдіївка щодо прийняття до здачі добудованого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_3 , можливо встановити факт зміни назви адреси зареєстрованого за ОСОБА_3 домоволодіння з « АДРЕСА_3 » на « АДРЕСА_1 »
ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 65 років помер батько позивача – ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 10 листопада 1977 року Авдіївською міською радою Донецької області.
ІНФОРМАЦІЯ_8 померла мати позивача – ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4 .
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77110757, 28 травня 2024 року до майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Першою полтавською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 164/2024, номер у спадковому реєстрі 72494486.
24 травня 1996 року Авдіївською державною нотаріальною конторою Донецької області після смерті ОСОБА_2 , 1916 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 24 травня 1996 року заведено спадкову справу № 184 (номер у Спадковому реєстрі № 1188537), яка залишилась на паперових носіях на тимчасово окупованій території України, тому 28.05.2024 року в Спадковому реєстрі було змінено місце зберігання даної спадкової справи та зареєстровано в книзі обліку й реєстрації спадкових справ Першої полтавської державної нотаріальної контори за № 165/2024, номер у спадковому реєстрі 1188537, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77112328 від 28 травня 2024 року.
Постановою державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіми В.В. від 28.05.2024 року № 1185/0231 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , 1912 р.н., на 1/2 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав померлий, у зв`язку з неможливістю встановлення складу спадкового майна та відсутність інформації про зареєстровані права до 01.01.2013 року у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Авдіївка. В обґрунтування свого рішення державний нотаріус зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про спадкове майно, а отримати інформацію від компетентного бюро технічної інвентаризації щодо підтвердження реєстрації права власності на спадкове домоволодіння неможливо, оскільки архіви залишено у місті Ясинувата Донецької області, яке є тимчасово окупованою територією України.
Постановою державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіми В.В. від 28.05.2024 року № 1186/0231 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_2 , 1916 р.н., на 1/2 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав померлий, у зв`язку з неможливістю встановлення складу спадкового майна та відсутність інформації про зареєстровані права до 01.01.2013 року у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Авдіївка. В обґрунтування свого рішення державний нотаріус зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про спадкове майно, а отримати інформацію від компетентного бюро технічної інвентаризації щодо підтвердження реєстрації права власності на спадкове домоволодіння неможливо, оскільки архіви залишено у місті Ясинувата Донецької області, яке є тимчасово окупованою територією України.
Відповідно до Переліку вулиць та провулків, які підлягають перейменуванню в Авдіївській міській територіальній громаді що є Додатком до розпорядження начальника Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, вулицю Нахімова у місті Авдіївка перейменовано на ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі – Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). 
Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. 
Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію.
Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що померлому ОСОБА_3 дійсно на праві приватної власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 (адреса на момент видачі Свідоцтва про право власності на будови, виданого 04.07.1956 року - домоволодіння АДРЕСА_1 ), право власності якої зареєстровано 20.08.1956 року Авдіївським БТІ і записано у реєстрову книгу за № 430.
При цьому, реєстрацію права власності на будови (домоволодіння) здійснено у відповідності до законодавства, чинного станом на 20.08.1956 року.
Згідно з п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Як встановлено в ході судового розгляду, архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна та проведену до 01.01.2013 року державну реєстрацію на нерухоме майно, розташоване в м. Авдіївка, до 2014 року зберігалися в БТІ м. Ясинувата Донецької області. 
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зі змінами, вся територію Донецького району, у тому числі м.Ясинувата з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією.
Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначених БТІ відсутні.
Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року,а також зокрема, й на спірне домоволодіння, а також неможливістю отримання документів що підтверджують зміну адреси нерухомого майна, що зазначена у Свідоцтві про право власності на будови від 04.07.1956 року (найменування населеного пункту, вулиці, номеру будинку)
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
У пунктах 4-5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Як встановлено судом, батьки позивача - ОСОБА_3 , 1912 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , 1916 р.н. померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . Тобто, спадщина після їх смерті була відкрита в період чинності Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18.07.1963 року (далі - ЦК УРСР), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлих.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.
Відповідно до ст.ст. 527, 529 ЦК УРС спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до абз. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). 
Проаналізувавши надані суду докази, наявні всі підстави вважати, що після смерті ОСОБА_3 , в управління та володіння спадковим майном – домоволодінням домоволодіння АДРЕСА_1 (адреса на момент видачі ОСОБА_3 . Свідоцтва про право власності на будови, виданого 04.07.1956 року - домоволодіння АДРЕСА_1 ) вступила дружина померлого - ОСОБА_2 , 1916 р.н. та його син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які як до смерті ОСОБА_3 так й після неї були зареєстровані й проживали в успадкованому житлі.
Згідно з постановою, державного нотаріуса, окрім ОСОБА_1 жодна особа не зверталась до нотаріальної контори і заявою про прийняття спадщини. 
Тобто єдиними спадкоємцями після його смерті є дружина ОСОБА_2 , 1916 р.н. (частка у спадщині - 1/2), та його син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (частка у спадщині - 1/2), які не заявляли про відмову від прийняття спадщини, прийняли її, однак не оформили право власності на неї у встановленому чинним законодавствам порядку.
При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_8 мати позивача - ОСОБА_2 , 1916 р.н., померла. 
Спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_2 (1/2 частка спірного домоволодіння) не перейшла до держави, право власності спадкодавця не припинено. При цьому, єдиний її спадкоємець за законом - син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заявляв про відмову від прийняття спадщини та прийняв її, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, з подальшим зверненням 24.05.1996 року до державного нотаріуса із заявою, на підставі якої було відрито спадкову справу до майна померлої.
Водночас, у позивача відсутні умови для одержання у нотаріуса свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті спадкодавців через відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та неможливість отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
На даний час продовжує існувати, зазначена державним нотаріусом, причина відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину нерухомого майна, що залишилась після смерті після смерті батька ОСОБА_3 й матері ОСОБА_2 , а саме відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, та зміни адреси спадкового нерухомого майна, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України.
Враховуючи наведене, ефективним способом захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 є визнання за ним, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та після смерті матері права власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , а також після смерті матері ОСОБА_2 , 1916 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , 1916 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя          О.М. Мачуський