ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2193/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач) у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення за грудень 2022 року та лютий 2023 року та додаткову винагороду за грудень 2022 року з розрахунку 30000 грн; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за грудень 2022 року та лютий 2023 року та додаткову винагороду за грудень 2022 року з розрахунку 30000 грн.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 18.05.2022 по 05.06.2023 він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби в даній частині, був направлений на стаціонарне лікування з 19.09.2022 по 03.03.2023 у КП Володимирському ТМО.
Стверджує, що в період його лікування, а саме за грудень 2022 року, лютий 2023 року, йому не було нараховано та не виплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду за грудень 2022 року з розрахунку 30000 грн. 
На неодноразові звернення щодо виплати грошового забезпечення, відповідачем проведено службове розслідування, за результатами якого Військова частина НОМЕР_1 визнала факт ненарахування вказаних коштів та обов`язок виплатити грошового забезпечення за грудень 2022 і лютий 2023 та додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за грудень 2022. Однак, не зважаючи на видання наказу командира військової частини про виплату спірних сум, станом на момент подання позову кошти позивачу так і не надійшли.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обгрунтування заперечень зазначив, що на підставі результатів службового розслідування, затвердженого наказом №16 від 03.01.2026, командуванням військової частини було прийнято рішення про виплату позивачу заборгованості. 
27.02.2026 грошові кошти (грошове забезпечення за грудень 2022 та лютий 2023 року, а також додаткова винагорода за грудень 2022 року) були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 . 
Оскільки виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди проведена в користь позивача, відповідач вважає, що він діяв у межах повноважень та згідно з чинним законодавством, тому підстав для визнання його бездіяльності протиправною немає.
Ухвалою суду від 17.04.2026 у позивача витребувано докази надходження спірних грошових коштів на картковий рахунок. У Військової частини НОМЕР_1 - докази нарахування та виплати ОСОБА_1 спірних грошових коштів.
20.04.2026 позивач подав до суду письмові пояснення у яких підтвердив факт зарахування 20.02.2026 на його рахунок грошових коштів у вигляді грошового забезпечення за грудень 2022 року, лютий 2023 року, а також додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за грудень 2022 року. При цьому зазначив, що факт здійснення виплати спірних коштів після відкриття провадження у справі свідчить про те, що відповідач протягом тривалого часу не виконував свого обов`язку щодо нарахування та виплати грошового забезпечення. Відповідні дії були вчинені лише після звернення до суду а отже, має місце протиправна бездіяльність відповідача на момент звернення до суду. Сам по собі факт подальшого виконання військовою частиною обов`язку щодо виплати грошового забезпечення не спростовує протиправності бездіяльності відповідача.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 у період з 18.05.2022 по 05.06.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби, перебував на стаціонарному лікуванні у КП Володимирському ТМО з 19.09.2022 по 03.03.2023. Вказані обставини не заперечуються сторонами спору.
За результатами звернень позивача щодо нарахування грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки Військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування, результати якого викладені у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №16 від 03.01.2026 (а.с.4зворот-6).
Пунктами 4.1-4.3. вказаного наказу начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 зобов`язано: підготувати проект наказу про виплату премії за грудень 2022 року солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням в списках особового складу і механізованого батальйону, виплатити премію за грудень 2022 року (п. 4.1.); підготувати проект наказу про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням в списках особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону, виплатити додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн - за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 (п.4.2.); підготувати проект наказу про виплату премії за лютий 2023 року солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням в списках особового складу і механізованого батальйону, виплатити премію за лютий 2023 року (п.4.3.).
Відповідно до п. 5.2. наказу №16 від 03.01.2026 начальника фінансово-економічної служби – головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 зобов`язано виплатити колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення та премію за грудень 2022 року - за останньою займаною посадою у повному обсязі, після видання наказів, згідно п.п. 4.1. цього наказу; за лютий 2023 року - за останньою займаною посадою у повному обсязі після видання наказів, згідно п.п. 4.3. цього наказу.
Не зважаючи на проведення відповідачем службового розслідування та видання наказу №16 від 03.01.2026, виплата в користь позивача (станом на дату звернення до суду – 20.02.2026) грошового забезпечення за грудень 2022 року, лютий 2023 року, а також додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за грудень 2022 року не була проведена, що і стало підставою для звернення останнього до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.92 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).
У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 1-2 Постанови №168 передбачено, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Пункт 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час припинення виплати позивачу грошового забезпечення) передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби. Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою не надається.
Абзаци другий та третій пункту 9 розділу І Порядку №260 визначають, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
За приписами пункту 14 розділу 1 Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Пунктом 15 розділу 1 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується:
за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
якщо виплачуються академічні стипендії;
за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;
за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);
за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;
за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Спірним в межах даної справи є питання визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за грудень 2022 року, лютий 2023 року, додаткової винагороди у розмірі до 30000 грн за грудень 2022 року.
Матеріалами справи підтверджено, що за результатами звернень позивача щодо нарахування грошового забезпечення Військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування, результати якого викладені у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №16 від 03.01.2026 «Про результати проведеного службового розслідування за фактом невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ».
Пунктами 4.1-4.3. вказаного наказу начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 зобов`язано: підготувати проект наказу про виплату премії за грудень 2022 року солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням в списках особового складу і механізованого батальйону, виплатити премію за грудень 2022 року (п. 4.1.); підготувати проект наказу про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням в списках особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону, виплатити додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн - за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 (п.4.2.); підготувати проект наказу про виплату премії за лютий 2023 року солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням в списках особового складу і механізованого батальйону, виплатити премію за лютий 2023 року (п.4.3.).
Відповідно до п. 5.2. наказу №16 від 03.01.2026 начальника фінансово-економічної служби – головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 зобов`язано виплатити колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення та премію за грудень 2022 року - за останньою займаною посадою у повному обсязі, після видання наказів, згідно п.п. 4.1. цього наказу; за лютий 2023 року - за останньою займаною посадою у повному обсязі після видання наказів, згідно п.п. 4.3. цього наказу.
Долученою до матеріалів справи випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 підтверджено факт виплати 27.02.2026 Військовою частиною НОМЕР_1 в користь позивача 35 080, 08 грн грошового забезпечення та 29 550,00 грн додаткової винагороди.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що виплата 27.02.2026 вказаних коштів здійснена саме на виконання командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2026 за №16 «Про результати проведеного службового розслідування за фактом невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ».
Позивач у своїх письмових поясненнях від 20.04.2026 підтвердив факт зарахування 20.02.2026 на його рахунок грошових коштів у вигляді грошового забезпечення за грудень 2022 року, лютий 2023 року, а також додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за грудень 2022 року.
Таким чином, відповідачем самостійно виправлено оскаржуване позивачем порушення його прав в частині виплати спірних сум грошового забезпечення та додаткової винагороди.
Не зважаючи на дану обставину, суд зазначає, що право військовослужбовця на отримання гарантованого державою грошового забезпечення та додаткової винагороди включає в себе не тільки право на отримання таких сум, а і право на своєчасність отримання таких виплат.
У частині реалізації права особи на отримання грошового забезпечення суб`єкт владних повноважень має можливість виправити допущене порушення шляхом виплати такої заборгованості. Водночас, порушення суб`єктом владних повноважень права на своєчасність отримання грошового забезпечення є невідновлювальним. Тобто суд може лише констатувати порушення, а сам суб`єкт владних повноважень пропуск строку виправити не може, оскільки перебіг часу не залежить від волі будь-яких осіб.
Тому порушення строків вчинення передбачених законом дій суб`єктом владних повноважень не може бути виправлено навіть після вчинення юридично значимих дій на виконання своїх обов`язків.
Суд враховує, що спірні суми виплачено в користь ОСОБА_1 лише після звернення останнього до суду. 
Відтак суд вважає, що Військовою частиною НОМЕР_1 , як суб`єктом владних повноважень, не доведено виконання обов`язку щодо належної та своєчасної виплати в користь позивача грошового забезпечення та додаткової винагороди за спірні періоди.
Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення за грудень 2022 року та лютий 2023 року та додаткову винагороду за грудень 2022 року з розрахунку 30000 грн. 
В свою чергу, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за грудень 2022 року, лютий 2023 року та додаткової винагороди за грудень 2022 року з розрахунку 30000 грн задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до матеріалів справи виплата вказаних проведена Військовою частиною НОМЕР_1 в користь позивача 27.02.2026.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачем власних повноважень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково. 
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано. Відтак питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за грудень 2022 року та лютий 2023 року та додаткової винагороди за грудень 2022 року, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку 30000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 29 квітня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Н. В. Стецик