Справа № 420/26415/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з розрахунку окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01.12.2024 року по 22.05.2025 року включно;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.12.2024 року по 22.05.2025 року включно, як зарахованому у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , в розмірі грошового забезпечення, яке ОСОБА_1 отримував за займаною посадою до його зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 та з врахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого з 14.11.2024 року по 29.11.2024 року включно, з 30.11.2024 року по 17.12.2024 року включно, з 18.12.2024 року по 24.01.2025 року включно, з 05.02.2025 року по 22.05.2025 року включно, внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого з 14.11.2024 року по 29.11.2024 року включно, з 30.11.2024 року по 17.12.2024 року включно, з 18.12.2024 року по 24.01.2025 року включно, з 05.02.2025 року по 22.05.2025 року включно із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Стислий виклад позиції позивача.
У позовній заяві зазначається, що ОСОБА_1 до 22.05.2025 року включно проходив військову службу за призовом по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
Як вбачається зі змісту позову, 17.05.2024 року позивач отримав поранення: відкриту рану грудної клітки, ізольоване наскрізне вогнепальне осколкове сліпе поранення грудної клітки справа, пневмогемоторакс, осколковий перелом ребер справа, поранення судин середостіння, стороннє тіло грудної клітки справа. Внаслідок отриманого поранення позивач проходив стаціонарне лікування наслідків такого поранення.
За твердженням позивача, з листопада 2024 року він не в повному обсязі отримує грошове забезпечення, в тому числі додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.05.2025 №142 ОСОБА_1 виключено зі списків військової частини у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.
Як вказано у позові, листом від 22.07.2025 №14146 військова частина повідомила, що командуванням Військової частини НОМЕР_1 розглянуто звернення відносно колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 . Відповідно до наданих матеріалів молодший лейтенант ОСОБА_1 має право на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень 00 копійок у розрахунку на місяць пропорційно періодам перебування лікування, в тому числі у відпустці для лікування у зв`язку з отриманим пораненням (травмою, каліцтвом, контузії), а саме за періоди з 15.11.2024 по 17.12.2024, з 19.12.2024 по 23.01.2025, з 06.02.2025 по 22.06.2025. Додатково повідомлено, що командуванням військової частини було прийняте рішення здійснити відповідні виплати на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 .
Проте, як зазначає позивач, станом на дату подання позову виплата здійснена не була.
Окрім того, як зазначає позивач, починаючи з грудня 2024 року і по дату виключення зі списків військової частини (22.05.2025) виплачувалось грошове забезпечення тільки у розмірі окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років.
На переконання позивача, військова частина мала нарахувати та виплатити Заявнику додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, збільшену до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини у вищевказаних періодах часу.
Позивач також вважає, що відповідач протиправно нараховував та виплачував грошове забезпечення не в повному розмірі, а з розрахунку окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, з огляду на це, як вважає позивач, відповідача належить зобов`язати нарахувати та виплати йому грошове забезпечення в розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою до його зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Стислий виклад заперечень відповідача.
У відзиві відповідач детально процитував положення Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про Збройні Сили України», Постанови Кабінету Міністрів України №671 від 26 листопада 2014 року «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
З огляду на процитовані норми законодавства, представник відповідача дійшов висновку, що матеріали адміністративної справи №420/26415/25 не містять в собі належних та допустимих доказів, які обґрунтовували б позовні вимоги позивача.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою від 14.08.2025 прийняв до розгляду позовну заяву, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив строки сторонам щодо надання заяв по суті, витребував у відповідача - Військової частини НОМЕР_1 :
доказів проходження ОСОБА_1 військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (копії наказів про зарахування на військову службу, тощо);
інформацію про розмір нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення (із зазначенням усіх його складових) включаючи матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу для оздоровлення, премію, за період з 01.12.2024 р. по 22.05.2025 р., із обов`язковим зазначенням інформації з якого розміру прожиткового мінімуму вони були розраховані.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на позовну заяву та наданими ним доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що позивач у період з 26.03.2024 до 22.05.2025 проходив військову службу у Військовій часині НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2024 №10077 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), 17.05.2024 молодший лейтенант ОСОБА_1 отримав відкриту рану грудної клітки, ізольоване наскрізне вогнепальне осколкове сліпе поранення грудної клітки справа, пневмо-гемоторакс, осколковий перелом ребер справа, поранення судин середостіння, стороннє тіло грудної клітки справа.
В означеній довідці вказано такі обставини отримання травми: 17.05.2024, військовослужбовець - молодший лейтенант, командир 2 розвідувальної групи спеціального призначення 1 роти спеціального призначення НОМЕР_3 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання в районі АДРЕСА_1 , внаслідок ворожого мінометного обстрілу отримав поранення. 
Отримане поранення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 є наслідком військової агресії зі сторони збройних сил російської федерації, під час виконання бойового завдання в районі н.п. Вовчанськ, Харківської області, оскільки всі його зусилля спрямовувалися на досягнення службової мети. 
Умислу на вчинення самокаліцтва з метою ухилення від виконання службових обов`язків військової служби не виявлено. 
Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення. 
Поранення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 пов`язане з захистом Батьківщини. 
Військовослужбовець перебував в засобах індивідуального захисту (шолом, бронежилет). 
Факти, які б підтверджували перебування молодшого лейтенанта ОСОБА_1 в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння під час проведення службового розслідування не виявлено.
Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_1 проходив лікування у зв`язку з пораненням у такі періоди: з 14.11.2024 до 29.11.2024, з 30.11.2024 до 17.12.2024, з 19.12.2024 до 24.01.2025, з 05.02.2025 до 22.06.2025.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.11.2024 №4745 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану», наказано виплатити молодшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн 00 коп. військовослужбовцям за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за такі періоди: з 19.05.2024 до 14.11.2024.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.06.2025 №230 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану», наказано виплатити молодшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн 00 коп. військовослужбовцям за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за такі періоди: з 15.11.2024 до 17.12.2024.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.04.2025 №161 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану», наказано виплатити молодшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн 00 коп. військовослужбовцям за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за такі періоди: з 24.01.2025 до 05.02.2025.
Відповідно до карток особового рахунку позивача за 2024-2025 роки, останній з грудня 2024 року отримував грошове забезпечення лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 за період лікування, а також вважаючи протиправними дії щодо нарахування грошового забезпечення з розрахунку окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Положеннями статті 3 Закону №2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за період лікування у зв`язку з отриманим пораненням та зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, суд виходить з такого.
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168 у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1-1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 1-2 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відповідно до п.11 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку №260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
З аналізу наведених норм Постанови №168 та Порядку №260 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. При цьому, виплаті підлягають і час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами у заявах по суті, що 17.05.2024 молодший лейтенант ОСОБА_1 отримав відкриту рану грудної клітки, ізольоване наскрізне вогнепальне осколкове сліпе поранення грудної клітки справа, пневмо-гемоторакс, осколковий перелом ребер справа, поранення судин середостіння, стороннє тіло грудної клітки справа.
Матеріалами справи також підтверджено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що ОСОБА_1 проходив лікування у зв`язку з пораненням у такі періоди: з 14.11.2024 до 29.11.2024, з 30.11.2024 до 17.12.2024, з 19.12.2024 до 24.01.2025, з 05.02.2025 до 22.06.2025.
Проходження стаціонарного лікування позивачем пов`язано з наслідками мінно-вибухової травми (17.05.2024). 
Відтак, підсумовуючи суд зазначає, що період перебування позивача на лікуванні з 14.11.2024 до 29.11.2024, з 30.11.2024 до 17.12.2024, з 19.12.2024 до 24.01.2025, з 05.02.2025 до 22.06.2025 мав бути зарахований до періоду, за який позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн на місяць.
Суд також встановив, що Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.06.2025 №230 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану», наказано виплатити молодшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн 00 коп. військовослужбовцям за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за такі періоди: з 15.11.2024 до 17.12.2024.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.04.2025 №161 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану», наказано виплатити молодшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн 00 коп. військовослужбовцям за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за такі періоди: з 24.01.2025 до 05.02.2025.
Натомість, доказів виплати додаткової винагороди на підставі означених наказів відповідач до суду не надав.
Відсутність нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн за період стаціонарного лікування позивача підтверджено матеріалами справи.
Зважаючи на встановлені обставини справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом:
визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого з 14.11.2024 до 29.11.2024, з 30.11.2024 до 17.12.2024, з 19.12.2024 до 24.01.2025, з 05.02.2025 до 22.06.2025, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;
зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого з 14.11.2024 до 29.11.2024, з 30.11.2024 до 17.12.2024, з 19.12.2024 до 24.01.2025, з 05.02.2025 до 22.06.2025, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення не в повному обсязі та зобов`язання виплатити позивачу грошове забезпечення у повному обсязі, суд виходить з такого.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин), загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. 
Абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
З огляду на зазначені норми Положення, висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі №520/16191/23 та від 13 жовтня 2025 року у справі №160/20252/23.
До того ж, у постанові від 13.10.2025 по справі №160/20252/23 Верховний Суд дійшов висновку, що направлення, викладене у виписці із медичної картки стаціонарного хворого, є висновком лікарняного закладу про потребу в продовженні лікування в розумінні абзацу 3 пункту 9 розділу І Порядку №260.
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач отримав мінно-вибухову травму 17.05.2024, що, відповідно, є початком стаціонарного лікування позивача, а відтак чотиримісячний строк безперервного перебування на лікуванні, передбачений пунктом 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та абзацом другим пункту 9 розділу І Порядку №260, сплив 18.09.2024.
Водночас станом на закінчення зазначеного строку позивач не припинив лікування, а продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №6895, згідно з якою він проходив лікування у КП «РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ГОСПІТАЛЬ ВВ» в період з 14.11.2024 до 29.11.2024.
У вказаній виписці-епікризі зазначено, що позивачу проведено низку хірургічних операцій: ПХО вогнепальних ран, торакоцентез, дренування правої плевральної порожнини (17.06.2024р.), редренування правої плевральної порожнини (17.06.2024р.), фібробронхоскопії, бронхоблокації правого верхньодольового бронху (05.06.2024, 06.06.2024, 14.06.2024); відеоторакоскопії справа, санації та дренування правої плевральної порожнини (19.06.2024), фібробронхоскопії, видалення бронхообтуратора правого верхньодольового бронха (27.08.2024) у вигляді обмеженого пневмофіброзу верхньої долі правої легені, плевральних нашарувань та шварт правого геміторакса, консолідованих переломів І та VII ребер, множинних зміцнілих шкірних рубців грудної клітки з помірним порушенням функції зовнішнього дихання, нижньої спастичної параплегії, порушення функції тазових органів.
В означеній виписці-епікризі вказано, що пацієнт частково потребує сторонньої допомоги. Виконує всі дії по запобіганню пролежнів в ліжку самостійно. Переміщення ліжко крісло-колісне і навпаки виконує безпечно. Основний засіб переміщення крісло колісне активного типу. Володіє навичками балансування на кріслі колісному. Підйом та спуск по сходах, потрібна допомога однієї особи. Проведення туалету та прийом душу здійснює на кріслі для душу з використанням АДПСУ. Менеджмент сечового міхура - переміжна катетеризація. Менеджмент кишківника - кожен день / через день, самостійно, врегульований.
У графі «Рекомендації» вказано продовження етапного курсу стаціонарної медичної реабілітації.
У період з 30.11.2024 до 17.12.2024 позивач продовжив стаціонарне лікування у КП «РІВНЕНСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ГОСПІТАЛЬ ВВ». 
Згідно з випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №7060, позивачу рекомендоване продовження етапного курсу стаціонарної медичної реабілітації та для подальшої реабілітації скеровується у Національний реабілітаційний центр «Vaivari», Латвія.
Проходження стаціонарного лікування позивача у Латвії підтверджено випискою-епікризом №06019-2024, відповідно до якого позивач проходив стаціонарне лікування в НРЦ «Вайварі» (Латвія) з 19.12.2024 до 24.01.2025.
В подальшому, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у державному некомерційному підприємстві «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ЛІКУВАЛЬНО-РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «ЦИБЛІ»« у період з 05.02.2025 до 22.06.2025.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.05.2025 №142, молодшого лейтенанта, призваного на військову службу по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього командира 2 розвідувальної групи спеціального призначення 1 роти спеціального призначення 1 загону спеціального призначення, що знаходиться в розпорядженні командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з утриманням в списках військової частини НОМЕР_1 , звільненого у відставку наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 13 грудня 2024 року №413, за підпунктом «б» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 22.05.2025.
Отже, зміст означених медичних документів свідчить не лише про факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а й про те, що позивач потребував безперервного продовження та подальших реабілітаційних заходів у зв`язку з наслідками бойового поранення.
За своїм змістом означені медичні документи відображають не тільки первинний облік медичних дій, а й сформований лікарняним закладом висновок про обумовленість продовження лікування наслідками бойового поранення та про необхідність подальших лікувально-реабілітаційних заходів.
З огляду на викладене, враховуючи, що надані позивачем медичні документи містять відомості про характер і наслідки бойового поранення, періоди його безперервного стаціонарного лікування, проведені оперативні втручання, стан здоров`я на момент виписки, а також рекомендації щодо подальшого лікування і реабілітації, суд дійшов висновку, що такі документи є належними та достатніми доказами як факту перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, так і наявності висновку лікарняного закладу про потребу в продовженні лікування у розумінні абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку №260.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач протиправно здійснював виплату грошового забезпечення позивачу у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Відтак, з огляду на безперервне перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з розрахунку окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01.12.2024 до 22.05.2025 та зобов`язання здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення у повному обсязі. 
З метою відновлення прав позивача слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.12.2024 до 22.05.2025 в розмірі грошового забезпечення у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія), яке ОСОБА_1 отримував за останньою займаною посадою, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог про зобов`язання виплатити грошове забезпечення та додаткову винагороду із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, затверджені порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44).
Відповідно до пункту 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус, зокрема військовослужбовця, а також особам, з числа військовослужбовців звільнених із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктами 4 та 5 Порядку №44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.
Суд звертає увагу, що на відповідача, як податкового агента, Законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу.
Отже, відсутні підстави зобов`язувати відповідача здійснити на користь позивача заявлену компенсацію, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованої відповідачами сум грошового забезпечення, які не були належним чином виплачені під час проходження служби, тобто у майбутньому, а отже відповідні позовні вимоги є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Тому, у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, норми діючого законодавства, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач відповідно до п.1, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Зважаючи на відсутність доказів понесення інших судових витрат позивачем, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого з 14.11.2024 до 29.11.2024, з 30.11.2024 до 17.12.2024, з 19.12.2024 до 24.01.2025, з 05.02.2025 до 22.06.2025, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого з 14.11.2024 до 29.11.2024, з 30.11.2024 до 17.12.2024, з 19.12.2024 до 24.01.2025, з 05.02.2025 до 22.06.2025, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з розрахунку окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01.12.2024 до 22.05.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.12.2024 до 22.05.2025 в розмірі грошового забезпечення у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія), яке ОСОБА_1 отримував за останньою займаною посадою, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО