Справа № 443/386/26 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С. І. 
Провадження № 33/811/540/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Шпунта М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича на постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 16 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 665 (шістсот шістдесят п`ять ) гривень 60 копійок судового збору.
Згідно з постановою судді, 09 лютого 2026 року о 22:22 год. в м.Жидачів по вул.Фабрична, 1А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Magnum», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку медичному закладі відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Шпунт М.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що при розгляді справи була допущена неповного з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на належних, достатніх та допустимих доказах.
Зазначає, що працівники поліції не направляли ОСОБА_1 на медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння до медичного закладу та не ставили вимоги його проходження, водночас питання працівників поліції «чи готові?» не є вимогою та не є направленням, а відповідно негативна на нього відповідь не є відмовою.
Крім цього, працівники поліції умисно висловлювались фрагментами фраз та із посиланням на номера пунктів ПДР аби ОСОБА_1 складніше було розуміти суть адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП та можливих наслідків сказаного.
Звертає увагу на те, що як вбачається з відеозапису, а саме о 22:42:30 год. безпосередньо після роз`яснення працівниками наслідків відмови пройти огляд на стан сп`яніння, а саме позбавлення прав на 1 рік та штрафу у розмірі 17 000 грн. – ОСОБА_1 повідомив працівників поліції та відповів «добре їдем» та почав сам наполягати на огляді – тобто висловив згоду пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.
Зазначає, що висловлення згоди пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та наполягання на огляді відбувалися до моменту складання та вручення та до ознайомлення ОСОБА_1 із направлення до медичного закладу, так й до початку складення протоколу.
Вказує, що ОСОБА_1 не вручалось направлення на огляд водія транспортного засобу у медичному закладі – з метою виявлення стану сп`яніння та таке направлення відсутнє в матеріалах справи.
Заслухавши виступ особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Шпунта М.Б. на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення Серія ЕПР1 №587374 від 09.02.2026; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.02.2026, у якому зазначено заклад охорони здоров`я, куди скеровується ОСОБА_1 , наведені виявлені ознаки сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від огляду в медичному закладі відмовився; карткою обліку адміністративного правопорушення, згідно якого 09.02.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП; відеозаписом події, який міститься на одному CD-диску, який підтверджує обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення Серія ЕПР1 №587374 від 09.02.2026.
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Долучений до протоколу відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
З відеозапису чітко вбачається відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. 
Дії працівників поліції, відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував. Працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 всі його процесуальні права.
На твердження апелянта про те, що після роз`яснення працівниками наслідків відмови пройти огляд на стан сп`яніння, а саме позбавлення прав на 1 рік та штрафу у розмірі 17 000 грн. – ОСОБА_1 висловив згоду пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, зафіксовано, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, останній відмовився від проходження такого огляду. При цьому працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху та його обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння, а також наслідки відмови, однак і після того він відмовився від проходження такого огляду, а тому будь-які підстави вважати, що патрульний поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 порушив порядок виявлення ознак наркотичного сп`яніння, у даному випадку відсутні.
Апеляційний суд в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що той факт, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що він не зрозумів їх пропозицію пройти огляд у медичному закладі і наполягав на проведенні такого огляду не спростовує фактичних обставин справи, а саме його відмови пройти огляд у медичному закладі на пропозицію працівника поліції.
Щодо доводу апеляційної скарги про невручення ОСОБА_1  направлення на огляд водія транспортного засобу у медичному закладі, а також відсутність вищезазначеного направлення в матеріалах справи.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі, наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.
Так, з аналізу Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати такі документи в разі відмови водія від проходження огляду.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Категоричне невизнання  ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 16 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк